ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6008/23 Справа № 199/6401/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська Агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И Л А:

       У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості. 
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 квітня 2014 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір: N 887516949.
       Відповідно до умов укладеного кредитного договору, відповідач зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. 
       В якості забезпечення виконання ним своїх зобов`язань за умовами кредитного договору, між позивачем, ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.
       Однак, відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» заборгованість за кредитним договором від 09.04.2014 року №887516949 в розмірі 150 432 гривні 81 копійки та судові витрати.
       Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості — задоволено.
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» заборгованість за кредитним договором від 09.04.2014 року №887516949 в розмірі 150 432 гривні 81 копійка.
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2481 грн. 00 коп.
       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 рокузаяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2023 року— залишено без задоволення.
       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 рокузаяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2023 року— залишено без задоволення.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Зокрема, на думку відповідачів, матеріали справи не містять належних доказів щодо розміру заборгованості за кредитом та суд першої інстанції помилково не застосував строки позовної давності.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
       Як вбачається з матеріалів справи, що 09 квітня 2014 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір: N 887516949, відповідно умов якого, позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 137 300,80 грн. на строк користування 48 місяців, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. 
       Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється відповідно до умов договору.
       09 квітня 2014 року між позивачем, ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_2 укладено договір поруки N 887516949-П, у відповідності до умов якого, поручитель - ОСОБА_2 , як солідарний божник на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед позивачем відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов`язань.
       Відповідно до розрахунку, станом на 20 січня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором становить 150 432,81 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 112 138,08 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 38 294,73 грн.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
       Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, з наступних підстав.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       За змістом ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
       Частинами 1,2 ст. 642 ЦК України визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
       Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
       Водночас, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
       Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність нарахування банком відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору — 09.04.2018р., оскільки в матеріалах справи відсутні докази про продовження дії даного договору.
       Крім того, з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачі подали до суду клопотання про застосування строків позовної давності.
       Згідно з частиною 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України)
       Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
       Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).
       З кредитного договору вбачається, що сторони встановили строки виконання боржником зобов`язання, що виникло на основі цього договору до 09.04.2018 року (48 місяців). При цьому будь – яких застережень щодо можливості продовження строку дії кредитного договору його умови не містять.
       Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
       За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).
       З огляду на викладене, строк звернення позивача до суду за захистом його прав та стягненням з відповідача заборгованості сплив 09.04.2018 року, в той час, як позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 06.09.2022 року, тобто з порушенням трирічного строку позовної давності.
       В матеріалах справи наявне клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.
       Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, а також враховуючи, що сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові, колегія суддів вважає за потрібне застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову з наведених підстав.
       
       Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

       Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
       За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
       Факт понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 підтверджено наступними доказами, а саме: витяг з договору про надання правової допомоги №23/04-3 від 07.04.2023року, акт приймання-передачі наданих послуг від 17.05.2022, квитанція №0.0.2935846466.1 від 07.04.2023 року у розмірі 5000 грн.
       Факт понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 підтверджено належними доказами, а саме: витяг з договору про надання правової допомоги №23/04-2 від 07.04.2023року, акт приймання-передачі наданих послуг від 17.05.2022, квитанція №0.0.2935848579.1 від 07.04.2023 року у розмірі 5700 грн.
       З цього приводу колегія судів констатує наступне.
       При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
       У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
       Дослідивши доводи заяви та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені представником відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
       Так, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
       Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
       Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначені суми витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції є неспівмірними, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, оскільки вартість наданих адвокатом послуг, складності цієї справи, критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумного розміру цих витрат.
       Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з позивача витрат у заявленій сумі буде суперечити принципу розподілу таких витрат суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку про необхідність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська Агенція з повернення боргів"на користь ОСОБА_2 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій. Решту витрат слід залишити за відповідачем. Та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська Агенція з повернення боргів"на користь ОСОБА_1 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій. Решту витрат слід залишити за відповідачем.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судові витрати у розмірі 3721,5 грн., пов`язані з розглядом апеляційної скарги відповідачів, оскільки відповідачі звільнені від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2022 року.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 — задовольнити.
       Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2023 року — скасувати.
       В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська Агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1  та ОСОБА_2  про солідарне стягнення заборгованості— відмовити.
       Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська Агенція з повернення боргів" на користь держави судовий збір в розмірі 3721,5 грн.
       Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська Агенція з повернення боргів"на користь  ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
       Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська Агенція з повернення боргів"на користь  ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: