ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8324/23 Справа № 207/58/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року                                 
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                       головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Драгомерецької А.О. 

розглянувши у відкритому судовому в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 предмет спору, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,  третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про відібрання малолітньої дитини,-
В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 23 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати із матір`ю. 
З вересня 2019 року він став проживати разом з ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_7 . 01 квітня 2020 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Після її смерті залишився її син ОСОБА_7 .
Просив позбавити ОСОБА_1 батківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив відібрати сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 (бабусі), передавши його на виховання батька та зобов`язавши ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у вихованні дитини.
В обґрунтування послався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 ,від шлюбу мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати із матір`ю. 
Після розірвання шлюбу не припиняв матеріально забезпечувати свого сина, спочатку він це робив шляхом передачі його матері грошових коштів та придбання продуктів харчування, а в подальшому регулярно з заробітної плати здійснювались відрахування на його утримання у вигляді аліментів в розмірі 1/4 частини згідно виконавчого листа. 
Щодо участі його як батька у вихованні сина зазначав, що після розірвання шлюбу він регулярно його відвідував та забирав із дитячого садочку, однак із січня 2016 року стосунки між батьками погіршились і мати почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. У зв`язку із цим він навіть був вимушений звернутись до суду із відповідним позовом, який було залишено без розгляду. Зазначене погіршило стосунки між колишнім подружжям ще більше і він був змушений, не дивлячись на бажання та спроби спільного провести з дитиною час, відступити та залишити ситуацію як є, щоб не травмувати сина та не формувати у нього негативний образ батька.
Після смерті ОСОБА_9 він відразу виявив бажання забрати сина до себе, однак ОСОБА_2 та ОСОБА_4 почали чинити йому перешкоди у відвідуванні сина, повідомляючи що дитина буде проживати у них.
У зв`язку із цим він у січні 2022 року звернувся до служби у справах дітей Камянської міської ради з заявою про передачу йому сина, однак служба вирішила передати ОСОБА_6 для проживання у сім`ю бабусі ОСОБА_4 до вирішення питання щодо батьківства.
Він із цим не погоджується та зазначав, що не позбавлений батьківських прав, не має будь-якого рішення про відібрання в нього дитини без позбавлення батькових прав, він не визнаний безвісно відсутнім або недієздатним, завжди виконував свій обов`язок щодо утримання дитини та не мав наміру відмовитися від дитини та виконання обов`язку виховання дитини, а тому Служба у справах дітей КМР не мала будь-яких повноважень вирішувати питання щодо його сина та приймати рішення про тимчасове влаштування ОСОБА_7 в сім`ю бабусі до прийняття судом рішення у справі про позбавлення батьківських обов`язків. Вказав, що будь-яких підстав для висновку про те, що він не здатний забезпечити належне виховання та утримання сина не має. 
Його син ОСОБА_7 раніше не проживав разом з бабусею та дідусем, вони для нього не є тими особами, з якими він тривалий час спілкувався та в родині яких виховувався, оскільки відповідач за позовом разом зі своїм чоловіком раніше взагалі мешкали в іншому населеному пункті. Будь-яких негативних наслідків для його сина в тому, що він буде проживати разом з ним та ним виховуватися не існує, а навпаки, це буде в інтересах дитини, оскільки, на його переконання, тільки батьки зможуть належним чином піклуватися про свою дитину.    
Зазначив, що останні роки не мав можливості спілкуватися з сином, у зв`язку з чим між ними відсутній тісний контакт, але він безумовно зацікавлений в тому, що між ними та сином був тісний зв`язок і щоб дитина проживала разом із ним та розвивалася в спокійному, стійкому середовищі.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про відібрання дитини відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позовних вимог . 
В обґрунтування посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, що виразилось в незастосуванні положень ст. 163 СК України щодо переважного права батьків перед іншими особами щодо проживання з ними дітей та посиланні норми права, які не підлягають застосуванню. А саме щодо визначення місця проживання дитини.
Посилаючись на практику Верховного Суду та ЄСПЛ обґрунтовував апеляційну скаргу доводами аналогіними доводам зустрічної позовної заяви щодо незаконності перебування дитини в сім*ї бабусі та недоцільності і безпідставності такого рішення служби у справах дітей Камянської міської ради. Зокрема наголошував, що служба у справах дітей з порушенням норм матеріального права влаштувала його сина у сім*ю бабусі, оскільки його дитина не є такою що залишилась без батьківського піклування, та не є розлученою із сімєю, а він у свою чергу не позбавлений батьківських прав, не має будь-якого рішення про відібрання в нього дитини без позбавлення батьківських прав, не визнаний безвісно відсутнім або недієздатним, не оголошений померлим або безвісно відсутнім і т.п. Зауважував, що завжди виконував свій обов`язок щодо утримання дитини та не мав наміру відмовитися від дитини та виконання обов`язку по її вихованню, тим паче що він фізично та матеріально на це спроможній.
Крім того зазначав, що після смерті його колишньої дружини ОСОБА_10 , йому чинять перешкоди у спілкуванні з їх спільною дитиною чоловік померлої та її мати, зазначене підтверджується матеріали справи, зокрема зверненням ОСОБА_2 до нього з позовом про позбавлення батьківства, приховування відповідачами місця знаходження дитини, зверненнями апелянта до поліції та служби у справах дітей, а також створенням відповідачами в уявленні дитини негативного образу батька. 
Також наголошував, що думка дитини не може бути достатньою підставою для приянття правильного рішення у цій справі, оскльки може піддаватись маніпуляціям з боку дорослих. Наголошує, що в нього були налагоджені стосунки з дитиною, вони проводили час разом і багато спілкувались, а ОСОБА_7 до цього часу не проживав із бабусею та дідусем і вони не є тими особами з якими він тривалий час спілкувався та в родині яких виховувався.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання з`явились  ОСОБА_1  та його представник-адвокат Фесюк Ю.О.,ОСОБА_2.. Від служби у справах дітей Камянської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням висновку 19.07.2022 №8вих-20/305 та найкращих інтересів дитини.Інші сторни в судове засідання не з`явилися,про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючите, що ОСОБА_1 оскаржує рішення тільки в частині зустрічних позовних вимог, рішення суду щодо позовних вимог ОСОБА_2 на предмет законності не перевірялось.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_11 про відібрання малолітньої дитини та зобов`язання не чинити перешкоди у її вихованні, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту перешкоджання йому у спілкуванні з дитиною, а також те, що відповідачі за зустрічним позовом тримають дитину у себе не на підставі закону або рішення суду. 
Такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі до 23 грудня 2014 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
01 квітня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 ,що підтверджується актовим записом № 75.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 
Як вбачається з Інформації, яка надана 02 лютого 2022 року № 64 в.о. директором Комунального закладу «Ліцей № 1» Кам`янської міської ради 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 вперше відвідав заклад та засвідчив бажання виконувати батьківські обов`язки щодо ОСОБА_8 . 18 січня 2022 року ОСОБА_12 відвідав навчальний заклад та за його проханням класний керівник надала детальну інформацію щодо навчання дитини. 
Згідно до довідки, яка надана 17 лютого 2022 року № 032/10826/15 Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро) Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі, заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа № 207/505/15ц від 15 квітня 2015 року, виданого Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) боржника станом на 31 грудня 2021 року відсутня (а.с.78).
ОСОБА_1 працює на посаді диспетчер електропідстанції НЕК «Укренерго» та його дохід за період з липня 2021 року по грудень 2021 року складає 105 567,61 грн.. 
ОСОБА_1 06 січня 2022 року звертався до відділення ЧЧ поліції № 2 Камянського РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_2 , який після смерті дружини ОСОБА_5 перешкоджає йому в спілкуванні з його сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час проведення перевірки було опитано ОСОБА_2 , який пояснив, що на даний час його пасинок ОСОБА_6 мешкає разом з дідусем та бабусею по лінії померлої його дружини.   
Наказом від 18 січня 2022 року № 1ТВ Служби у справах дітей Камянської міської ради вирішено тимчасово влаштувати малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ю бабусі ОСОБА_4 .
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року).
За змістом частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Главою 13 СК України визначені особисті немайнові обов`язки батьків, серед яких, зокрема закріплені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.
Дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 400/936/18).
За змістом статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
У розглядуваній справі спір виник відповідно до статті 163 СК України між батьком дитини та її бабою, в сім`ю якої тимчасово влаштована малолітня дитина ОСОБА_6 до прийняття рішення у справі про позбавлення батьківських прав.
Як зазначалось вище вирішальними обставинами які підлягають доказуванню та впливають на відібрання малолітньої дитини батьками є: 1) тримання дитини особою (крім батьків) не на підставі закону або рішення суду; 2) переважне право батьків перед іншими особами на проживання дитини з ними; 3) відібрання дитини не повинно суперечити її інтересам.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_6 , мати останнього померла, а тому позивач за зустрічним позовом має переважне право, в тому числі і перед бабою дитини, на особисте виховання дитини та на спільне проживання з нею.
Підставою для відходу від цього принципу є виключно встановлення факту, що сім`я дитини у складі ОСОБА_1 є особливо непридатною, неблагополучною, існує загроза дитині, умови проживання є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання, тобто проживання дитини з батьком не відповідало б її інтересам.
Стосовно перебування малолітнього ОСОБА_6 у баби ОСОБА_4 , то вказане проживання дитини з відповідачем відбувається не на підставі закону або рішення суду.
Опіка над неповнолітнім ОСОБА_6 не встановлювалася, оскільки така опіка згідно ст.243 СК України можлива лише над дітьми, які позбавлені батьківського піклування.
Права баби на участь у вихованні онуки передбачені ст.263 СК України, а обов`язок по утримання неповнолітніх онуків з боку баби та діда передбачений лише за умови, що у дитини немає батьків, або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати онукам належного утримання згідно ст.265 СК України.
Таким чином проживання дитини з бабою, а не з батьком відбувається без правових підстав, та без судового рішення з цього приводу.
Крім того ОСОБА_1 як батько, має переважне право визначене законом перед бабою на проживання дитини з ним, за виключенням коли існують обставини, що відібрання дитини буде суперечити її інтересам.
З приводу останнього слід зазначити, що судом апеляційної інстанції не встановлено виключних обставин, які б унеможливлювали передачу неповнолітньої дитини до батька.
Зокрема, ОСОБА_1 не позбавлений батьківських прав, має постійне місце роботи, за яким позитивно характеризується та проходив перевірку у нарколога та психолога, не зловживає спиртними напоями; батько дитини уклав шлюб зі ОСОБА_3 (після одруження ОСОБА_3 ), від якого мають дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дружина не заперечує проти проживання малолітнього ОСОБА_6 в їх сім`ї (а.с.81); дитина буде забезпечена житлом, батько цікавиться життям сина, хоча і не завжди може його побачити і поспілкуватись в силу обставин ,які склалися після розлучення з матір`ю дитини; сплачує на утримання ОСОБА_6 аліменти та не має по них заборгованості.
З приводу наявних висновків органу опіки та піклування про влаштування дитини до сім*ї бабусі та доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав слід зазначити наступне.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що наявні в матеріалах справи висновки та рішення органів орпіки та піклування Кам*янської міської ради з урахуванням обставин справи суперечать вимогам закону та інтересам дитини,не враховують обставин,які виникли; є необґрунтованими, а тому не приймаються до уваги.
Діями відповідачів було фактично позбавлено батька ОСОБА_1 переважного права на особисте виховання дитини, а тому його участь у цьому процесі напряму залежала від волевиявлення зазначених сторін.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань,що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Однак суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст. 171 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, враховуючи зазначені вище положення закону, заслухав думку дитини, яка на момент розгляду справи у суді першої інстанції досягла 11 років. (а.с.176) Зокрема, малолітній ОСОБА_6 висловилася про те, що не хоче спілкуватися з батьком та бажає жити з ОСОБА_2 .. 
Однак, озвучена думка не може бути визначальною, оскільки така думка не є свідченням того, що найкращі інтереси малолітнього в тому,щоб проживати з чужою людиною. Крім того, дитина якийсь час проживала з матір`ю та ОСОБА_2 , а після смерті матері проживає у сім`ї бабусі ОСОБА_4 , у яких з ОСОБА_1 триваючий конфлікт. Суд вважає, що думка дитини сформована в результаті впливу осіб, у яких перебуває дитина, шляхом створення негативного відношення до рідного батька, спонукання відмовитися дитини від контактів із ним.
Суд апеляційної інстанції не приймає думку дитини виходячи із забезпечення її найкращих інтересів. 
Суд, з урахуванням вимог ч.3 ст. 171 СК України, вважає, що повернення неповнолітньої дитини за місцем проживання батька буде відповідати якнайкращим її інтересам, враховуючи її вік та подальший розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Таким чином проживання малолітньої дитини у сім*ї бабусі при наявності рідного батька, який бажає піклуватися про сина і це його обов`язок, який покладено на батька нормами сімейного законодавства, не буде сприяти інтересам дитини та порушує її право на сім*ю, всебічний розвиток відповідно до її віку, праву дитини на належний фізичний, розумовий, духовний і соціальний розвиток, а тому відповідно до досліджених доказів є підстави для задоволення позову про відібрання малолітньої дитини від ОСОБА_4 та передачу дитини батькові.
При цьому суд апеляційної інстанції ззаначає, що ОСОБА_4 , як баба дитини,не позбавлена можливості приймати участь у вихованні малолітнього ОСОБА_6 .. 
Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 р., та ратифікованою Постановою ВР України 27.02.1991 р., як частини національного законодавства, зокрема ст.ст.3, 5, 6,7,9,14,16,27,31 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей:	

- першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини  держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
- відповідальність, права і обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991року визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що малолітню дитину ОСОБА_14 передано тимчасово, чим чиняться перешкоди батькові дитини проживати разом з нею, виховувати її та піклуватися про неї і доцільність такого проживання не спростована матеріалами справи.
За встановлених обставин, суд вважає ,що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про відібрання дитини підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи документам та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1  не відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині зустрічних позовних вимог про відібрання дитини з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог  про відібрання та передачу дитини батькові.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині зустрічних позовних вимог із їх задоволенням у повному обсязі, із  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору до суду першої та апеляційної інстанції по 1 240,50 грн. з кожного ((992,40+1488,60) / 2).

Керуючись ст. ст.368, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,  третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про відібрання малолітньої дитини скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,  третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про відібрання малолітньої дитини задовольнити.
 Відібрати у  ОСОБА_4 малолітнього  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати його на виховання батьковіОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .  
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1  судовий збір по 1240,80 грн. з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2023 року.

Судді: