ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5696/23 Справа № 199/9150/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року про залишення заяви про відшкодування судових витрат за надану правову допомогу без розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, –

ВСТАНОВИЛА:

       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат за надану правову допомогу у вищевказаній цивільній справі – повернуто заявнику без розгляду.
       Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що положеннями чинного ЦПК України не передбачено процесуального обов`язку учасника справи надсилати копії клопотання (заяви) про стягнення витрат на правничу допомогу та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Скаржник стверджує, що клопотання (заява) про стягнення витрат на правничу допомогу у розумінні положень ЦПК України не є доказом у розумінні ст.83 ЦПК України, а тому у разі подання особою такого клопотання відсутні правові підстави для застосування вимог ч.9 цієї статті, яка передбачає, що суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. При цьому, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення без розгляду заяви представника позивача ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат за надану правову допомогу у вищевказаній цивільній справі на підставі положень ч.2 ст.183 ЦПК України.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду — без змін, з огляду на таке.
       При постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви про винесення додаткового рішення докази її надіслання (надання) іншим учасникам справи додано не було, а тому, керуючись ч.4 ст.183 ЦПК України, дійшов висновку, що така заява підлягає поверненню заявнику без розгляду.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
       Згідно з частинами четвертою-шостою статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
       ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
       У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
       Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
       Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
       За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
       У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши порушення заявником установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме: ненаправлення представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на адреси інших учасників справи документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило сторону відповідача можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
       Наведене узгоджується із висновками, сформульованими Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2019 року у справі №922/2821/18, від 16 лютого 2021 року у справі №910/14138/18, від 24 березня 2021 року у справі №756/2399/18 та від 30 червня 2022 року у справі №640/1175/20.
       Так, за правилами частини другої статті 183 ЦПК України, у разі подання до суду заяв, клопотання чи заперечення, у тому числі і з доданими до них додатками на підтвердження вимог цих заяв, клопотань, заперечень, до них додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
       Згідно частини четвертої статті 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
       Як вбачається з матеріалів справи, 17 квітня 2023 року, засобами поштового зв`язку, до суду від ОСОБА_3 – представника ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн, про що було зроблено заяву згідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. Водночас, до своєї заяви представником було додано додатки - докази понесення судових витрат, а тому до таких заяв підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 183 ЦПК України щодо подання заяв.
       Отже, під час вирішення питання про прийняття до розгляду такої заяви суд першої інстанції мотивовано керувався правилами статті 183 ЦП України, зокрема і застосував наслідки недотримання таких правил як неподання доказів направлення копії заяви разом із додатками іншим учасникам справи - повернення заяви без розгляду, що відповідає правилу частини четвертої статті 183 ЦПК України.
       Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі №725/1301/21 (провадження №61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
       Аналогічна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали докази надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і в ухвалах від 25 лютого 2021 року у справі №906/977/19, від 01 вересня 2022 року у справі №759/13013/14-ц, від 16 січня 2023 року у справі №640/23065/14, від 02 лютого 2023 року у справі №466/1403/20, від 27 березня 2023 року у справі №756/820/20.
       Доводи апеляційної скарги про те, що вимога щодо направлення копій заяв та клопотань іншим учасникам справи не стосується поданої заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу, яка не є заявою на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (ч.2 ст.183 ЦПК України), висновки суду не спростовують та не приймаються до уваги, як позбавлені правового обґрунтування з огляду на наведене вище.
       Таким чином, встановивши, що заява подана з порушенням вимог цивільно-процесуального законодавства, за відсутності врегульованого законом обов`язку залишати таку заяву без руху для усунення недоліків, суд першої інстанції правомірно застосував наслідки, передбачені при подачі заяви (клопотання) без додержання вимог закону.
       Крім того, колегія суддів бере до уваги те, що позивач не позбавлений права звернутись до суду в передбаченому законом порядку із відповідною заявою.
       При цьому, при подачі заяви про стягнення витрат на правову допомогу, окрім направлення іншим учасникам розгляду, має бути зазначено поважні причини пропуску передбаченого ч.8 ст.141 ЦПК України 5-денного строку після ухвалення судового рішення у цій справі.
       Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення процесуальної заяви (клопотання) без розгляду як подану з порушенням вимог цивільно-процесуального закону.
       Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін, як законну та обґрунтовану.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року про залишення заяви про відшкодування судових витрат за надану правову допомогу без розгляду — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова