КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
05 вересня 2023 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 521/383/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8306/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.
   суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Романишеної І.П., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про призначення аліментів, зміну розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат, -
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначала, що згідно рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у справі № 759/15526/16-ц вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14 листопада 2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач не виконує повною мірою рішення суду, аліменти не сплачує. З часу ухвалення вказаного рішення витрати на утримання дітей значно збільшилися, ОСОБА_4 є неповнолітнім, потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення, а ОСОБА_3 продовжує навчатися у Національному університеті «Одеська морська академія», у зв`язку з чим, має право на отримання аліментів. Окрім того, додаткові витрати на навчання старшого сина складають 66 900,00 грн., а тому половину вартості навчання у розмірі 33 450,00 грн. має сплатити відповідач.
Враховуючи вказане, позивач уточнивши позовні вимоги, просила:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня досягнення повноліття ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 закінчення дії попереднього рішення) до досягнення дитиною повноліття та/або закінчення навчання або досягнення двадцяти трьох років;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня досягнення повноліття ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 закінчення дії попереднього рішення) до закінчення навчання або досягнення двадцяти трьох років;
- стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 33 450 грн. (а.с. 1-4, 32-35).
У жовтні 2022 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову. Звертав увагу на те, що ним протягом 2021 року аліменти сплачувалися сумлінно, заборгованість станом на 13 жовтня 2022 року по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина відсутня і сплачена в повному обсязі. Вказував, що з січня 2021 року перераховував грошові кошти повнолітньому сину, як додатковий дохід на банківську картку його матері, а згодом на власну банківську картку сина, що складає 17 900 грн., та підтверджено долученими до відзиву платіжними квитанціями. Також відповідач вказав, що при виборі закладу освіти, де навчатиметься ОСОБА_3 , позивач не повідомила його, а лише через два роки подала позов про стягнення додаткових витрат на дитину. Просив врахувати, що на його утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також те, що його дохід за період з 2021 року по 2022 рік, який відображений в долучених до відзиву довідках про доходи, об`єктивно свідчить про неможливість сплачувати додаткові витрати на утримання дітей у розмірі, визначеному позивачем (а.с. 47-49).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про призначення аліментів, зміну розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат - задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2  на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. (а.с. 114-121).
Не погодившись з рішенням районного суду, 31 березня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову (а.с. 125-136).
На обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції не було з`ясовано усіх обставин, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Вважає помилковим висновок суду, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів, оскільки відповідно до довідки-розрахунку від 27 січня 2022 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі суми платежів за 2 роки, що є достатнім доказом ухилення в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. Також невірним є твердження суду, що позивач не надала доказів продовження навчання повнолітнього сина, оскільки у матеріалах справи міститься довідка ВСП «Фаховий коледж Морського транспорту НУ «ОМА» від 01 березня 2021 року № 159, яка свідчить про те, що ОСОБА_3 у 2018 році вступив на денне навчання закладу фахової перед вищої освіти, а термін закінчення навчання 30 червня 2022 року.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, про розгляд справи апеляційним судом сторони були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року у справі № 759/13087/15-ц (а.с. 6). 
Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (а.с. 10-11).
Згідно довідки голови ОСББ «СІТІ-ПАРК» від 28 грудня 2021 року № 3 вбачається, що станом на 28 грудня 2021 року позивач разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
Рішенням Сятошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у справі № 759/15526/16-ц, яке набрало законної сили 31 березня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14 листопада 2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
 
За змістом ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Частиною 3 ст. 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Отже, судом враховуються: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України).
Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 71 цього Закону та ст. ст. 194 - 197, 274 СК України.
Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня досягнення повноліття ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 закінчення дії попереднього рішення) до закінчення навчання або досягнення двадцяти трьох років.
Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині вимогсуд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела тієї обставини, що повнолітній син  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує навчання станом на час розгляду справи судом, та не доведено фактичних потреб у матеріальному забезпеченні сина, відсутності у нього самостійного заробітку.
Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.
Як було встановлено судом, згідно з договором про надання освітніх послуг за денною формою навчання від 14 серпня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований до Морехідного коледжу технічного флоту НУ «ОМА» на 1 курс з 2018-2022 навчального року денної форми навчання за рівнем освіти молодший спеціаліст, терміном навчання 4 навчальних років. Вартість навчання за курс 16 000,00 грн., а з 2021 року - 18 900,00 грн. (а.с. 13-14).
Згідно довідки ВСП «Фаховий коледж Морського транспорту НУ «ОМА» від 01 березня 2021 року № 159 ОСОБА_3 у 2018 році вступив на денне навчання закладу фахової передвищої освіти, та станом на день видачі довідки навчається на третьому курсі, термін закінчення навчання 30 червня 2022 року (а.с. 16).
До апеляційної скарги позивач долучила копію диплома молодшого спеціаліста від 30 червня 2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчив у 2022 році ВСП «Фаховий коледж Морського транспорту НУ «ОМА» за освітньою програмою «Експлуатація суднових енергетичних установок» (а.с. 132).
Таким чином, помилковим є висновок суду, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що повнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на день звернення до суду з позовом продовжував навчання.
Враховуючи, що апеляційним судом встановлено факти, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на день звернення позивача з позовом та на час розгляду справи судом досяг повноліття, але не більше 23 років, продовжував навчання, слід з`ясувати обставини чи є потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У матеріалах справи відсутні докази, що повнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує будь-який дохід чи працює, тому виходячи з того, що він проживає з матір`ю та навчається на денній платній формі, можна дійти висновку, що є потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі.
Відповідач в суді першої інстанції посилався на те, що у нього відсутня матеріальна можливість сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки він сплачує аліменти на молодшого сина за рішенням суду та має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Разом з тим, свідоцтва про народження доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доказів на підтвердження перебування на його утриманні неповнолітньої доньки до суду не надано і судом таких обставин не встановлено.
Відповідач вказував, що регулярно перераховує кишенькові гроші на банківську карту повнолітньому сину  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого надав копії квитанцій та платіжних доручень (а.с. 50-82).
Також відповідач надав до суду довідки про доходи, з яких вбачається, що ОСОБА_2 в січні-лютому 2021 року отримав дохід у сумі 7 200,00 грн., у лютому-грудні 2021 року - 65 300,00 грн., у січні-вересні 2022 року - 58 500,00 грн. (а.с. 84-86).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні.
При цьому, апеляційний суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 182 СК Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Отже, апеляційний суд враховує, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (в цій частині рішення суду не оскаржувалось) (а.с. 114-121).
З 1 січня 2023 року установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»).
З огляду на розмір заробітної плати відповідача, який підтверджуються наданими довідками про доходи, та враховуючи сплату аліментів відповідачем на іншу дитину за рішенням суду у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, апеляційний суд дійшов висновку, що на відповідача слід покласти обов`язок сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
До суду не надано доказів наявності у відповідача інших доходів та фінансової спроможності сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч. 2 ст. 191 СК України).
Разом з тим, позивачем не надано доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий час на утримання сина з настання його повноліття, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Натомість відповідачем надано докази надання повнолітньому сину кишенькових грошей.
Доказів продовження навчання повнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після закінчення ВСП «Фаховий коледж Морського транспорту НУ «ОМА» до суду не надано, а тому аліменти слід стягувати до 30 червня 2022 року.
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що повнолітній син відповідача, який навчався, перебував на забезпеченні матері, потребував матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків, та визначає розмір аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з дня звернення з позовом і до закінчення навчання. При цьому, судом враховано, що відповідачем не надано об`єктивних доказів неможливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину до припинення навчання. З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню в цій частині вимог з ухваленням нового про задоволення позовних вимог частково в цій частині.
Крім того, позивач оскаржувала рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 додаткових витрат на навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 33 450 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Разом з тим ст. 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 766/12242/16-ц (провадження № 61-35731св18).
Отже, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на навчання повнолітнього сина слід відмовити з огляду на те, що обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітніх дітей, що викликані особливими обставинами, не передбачений нормами Глави 16 СК України.
Інші доводи апелянта цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.
Поряд з цим, таке судове рішення не перешкоджає ОСОБА_2 заявляти про зменшення раніше визначеного судом розміру аліментів і надавати відповідні докази на підтвердження наявності підстав для такого зменшення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи вказане, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 362,00 грн. за розгляд справи апеляційним судом.
З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на повнолітнього  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та ухвалити нове рішення в цій частині.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 )на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 грудня 2021 року і до закінчення навчання30 червня 2022 року.
В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року - залишити без змін.
Поновити дію рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року в неоскарженій частині.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) в дохід держави 1 362,00 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду:                                         Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

                                                                                                         В.М. Ратнікова