П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 липня 2023 року                                                                                      м. Київ
 
Справа №758/10536/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/6476/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                             судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Нежури В.А., Поліщук Н.В.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Анохіна А.М., 27 вересня 2022 року у м. Києві, повний текст рішення складений 07 жовтня 2022 року, у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
 
В С Т А Н О В И В
 
У липні 2021 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 20784,23 грн, судовий збір у розмірі 908,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 лютого 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5036347, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
17 липня 2020 року приблизно о 20:15 в м. Києві по просп. Л.Курбаса-Кільцева, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «KIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано ОСОБА_1 .
При цьому, згідно з Актом прийому-передачі виконаних робіт № 184 від 22 вересня 2020 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 60292,80 грн. 
Виконуючи взяті по Договору страхування зобов'язання, на підставі акту №2041962-1 від 06 серпня 2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 60292,80 грн. Разом з тим, у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МСТБУ відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків у розмірі 39508 , 57 грн.
У свою чергу, 13 травня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір № 13/05/2021 про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №5036347 від 11 лютого 2020 року.
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 20784,23 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити з підстав, передбачених ст. 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року позов задоволено. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 20784,23 грн, судовий збір у розмірі 908 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5500 грн (а.с.142-149).
Рішення суду мотивовано тим, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повині виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. До позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу в порядку зворотної вимоги (регресу). А тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що  судом першої інстанції не було надано належної оцінки тій обставині, що при визначенні розміру відшкодування страхова компанія не врахувала коефіцієнту фізичного зносу. При цьому, зазначає, що він є учасником бойових дій, а тому відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розпорядження Нацкомфінпослуг від 09 квітня 2019 року за № 538 у МТСБУ виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду у в межах ліміту страхових сум, що становить 130000,00 грн (а.с.154-158).
 
Позивачем були подані пояснення у справі, в яких він зазначив, що згідно з нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на МТСБУ покладено обов`язок відшкодування лише оціненої шкоди (вартості матеріального збитку), з урахуванням зносу, яка є меншою, ніж вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу. Також, вказував, що доводи відповідача щодо визначення розміру заподіяної шкоди власнику автомобіля «Volkswagen», внаслідок дорожньо-транспортної пригоди саме за висновком експерта, є безпідставними, оскільки відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту розмір заподіяної шкоди повинен визначатися, виходячи з фактичної суми, встановленої відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
 
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
 
Судом першої інстанції встановлені та підтверджено матеріалами справи наступні обставини.
11 лютого 2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 5036347, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до умов вказаного договору ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування /а.с.19/.
17 липня 2020 року близько 20:15 у м. Києві по пр-т. Л.Курбаса-Кільцева дорога, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «KIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .
Внаслідок вищевказаної ДТП, застрахованому транспортному засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано механічні ушкодження /а.с.20-24/.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано ОСОБА_1 /а.с.25-26/.
Згідно з Актом прийому-передачі виконаних робіт № 184 від 22 вересня 2020 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 60292, 80 грн /а.с.37-38/.
У зв'язку з зазначеним, а також виконуючи взяті за Договором страхування зобов'язання, на підставі акту № 2041962-1 від 06 серпня 2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 60292,80 грн /а.с.57,58/.
Разом з тим, у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МСТБУ відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків у розмірі 39508,57 грн /а.с.107/.
13 травня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 13/05/2021 року про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «СК «ВУСО» передає ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих ПрАТ «СК «ВУСО» за договорами страхування, у тому числі за договором страхування № 5036347 /а.с.11-18/.
 
За правилом п. 1 ч.ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Також, як встановлено ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
Як передбачено ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
Крім того, у відповідності до положень ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
При цьому, відповідно до підпункту «г» пункту 41.1 статті та пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
 
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МСТБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №147/66/17).
При цьому, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Тобто, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19.
 
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Системний аналіз ст.22 ЦК України, ч. 2 ст. 1192, ст. 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Під правом регресу розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. При цьому, ст. 1191 ЦК України застосовується у випадках коли фігура завдавача шкоди та фігура особи, яка несе відповідальність за шкоду, не співпадають. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов'язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть встановлені законом. Право звернення з регресною вимогою виникає у кредитора з моменту здійснення ним виплат потерпілому, з цього ж моменту обчислюється строк для пред'явлення регресного позову.
З наведених обстави справи вбачається, що 17 липня 2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «KIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вищевказаної ДТП, застрахованому транспортному засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано механічні ушкодження. 
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано ОСОБА_1 . Отже, в силу положень ч.2 т.82 ЦПК України, вина відповідача у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. 
ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 5036347від 11 лютого 2020 року, укладеного з ОСОБА_3 , здійснило виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 60292,80 грн. З матеріалів справи вбачається, що вказана сума є фактичним розміром шкоди у вигляду відновлювального ремонту, який був проведений. 
У відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МСТБУ відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків у розмірі 39508,57 грн.
Оскільки вартість майнових збитків, завданих у зв`язку пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, перевищує розмір страхової виплати МТСБУ на користь ПрАТ «СК «ВУСО», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 20784, 23 грн.
Посилання апелянта на те, що цивільну-правову відповідальність внаслідок ДТП за відповідача несе саме МТСБУ, а отже ліміт за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000,00 грн., повністю покриває вимоги позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на МТСБУ покладено обов`язок відшкодування лише оціненої шкоди (вартості матеріального збитку), з  урахуванням зносу, яка, у свою чергу, є меншою ніж вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу.
Також, слід зазначити, що посилання відповідача на те, що при визначенні розміру відшкодування страхова компанія безпідставно не врахувала коефіцієнт фізичного зносу, колегія суддів відхиляє як безпідставні, адже у даному випадку розмір заподіяної шкоди визначався, виходячи з фактичної суми, встановленої відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Посилання відповідача на те, що він є учасником бойових дій не можуть бути прийняті до уваги суду, так як згідно з законодавством, деякі категорії осіб, в тому числі учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ в порядку, визначеному цим Законом. Проте в нормах чинного законодавства відсутнє положення про звільнення зазначених осіб від цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перед іншими учасниками цивільних правовідносин.
З вищенаведеного вбачається, що доводи відповідача щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи,  а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.
 
Щодо вимог про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн, суд виходить з такого.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, додаткова угода № 962 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року та платіжне доручення про оплату послуг за надання правової допомоги в розмірі 5500, 00 грн /а.с.61-65/.
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано визначений розмір витрат, понесених позивачем на правову допомогу, при цьому відповідачем у відзиві не заявлено про зменшення цих витрат та апеляційна скарга не містить доводів на його спростування.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне та правильне по суті рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року - залишити без змін.
 Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В.Соколова                                                                                                        
Судді:                                                                                     В.А.Нежура
 
                                                                                                 Н.В.Поліщук