ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року	Львів	Справа № 380/9391/20 пров. № А/857/9747/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л.  П.,
суддів – Обрізка І. М., Шинкар Т.І., 
за участі секретаря судового засідання – Доморадової Р.В.,
представника позивача – Харіна О.М.,
представника відповідача – Кельбас Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЗОЛ» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року   (головуючий суддя Мричко Н.І., м. Львів) у справі № 380/9391/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЗОЛ» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :
ТОВ «МІЗОЛ» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.05.2020 за №0009875404.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що актом перевірки від 27.05.2020 не встановлені обставини, що свідчать про порушення податкового законодавства, за яке притягнуто товариство до відповідальності. Також оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.05.2020 №0009875404 не містить посилання на норму щодо строків сплати грошового зобов`язання, порушення якої встановлено.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що акт перевірки не містить посилання ні на підставу перевірки своєчасності сплати грошового зобов`язання, ні на норму Податкового кодексу України, порушення якої призвело до виникнення грошового зобов`язання та до застосування штрафних санкцій. Зазначає, що відповідачем порушено процедуру проведення камеральної перевірки. Вказує, що судом першої інстанції незаконно долучено докази, які розглянуті та покладені в обгрунтування судового рішення, зокрема, додана до відзиву на позов інтегрована картка платника податків за 2019 рік є новим доказом, який не покладений в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Крім того, звертає увагу, що судом першої інстанції застосовано норму п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, відмінну від тої, що діяла на момент проведення перевірки, яка не надавала відповідачу право на перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються у відповідних інформаційних базах.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Представник скаржника під час апеляційного розгляду підтримав апеляційну скаргу.
Представник відповідача у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами,  головний державний ревізор-інспектор ГДРІ відділу податків і зборів з юридичних осіб Залізничного управління ГУ ДПС у Львівській області провів перевірку ТОВ «Мізол» з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт від 27.05.2020 №000392/13-01-54-04/33895476.
У акті перевірки від 27.05.2023 встановлено порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість.
На підставі акта перевірки від 27.05.2020 ГУ ДПС у Львівській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 27.05.2020 №0009875404, яким до позивача за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість застосовано штраф у розмірі 10% від суми податкового зобов`язання, що становить 232720,29 грн.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що камеральна перевірка проведена з дотриманням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, актом перевірки встановлено несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання, тому відповідач обґрунтовано на підставі положень пункту 126.1 статті 126 ПК України податковим повідомленням-рішенням застосував до позивача штрафні санкції.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються  Податковим кодексом України( далі – ПК України ).
Відповідно до пункту  75.1 статті 75 ПК України  контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до підпункту  75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України  камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Згідно пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Пунктом 76.3 статті 76 ПК України встановлено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 102.1. статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
З аналізу наведених норм вбачається, що предметом камеральної перевірки є, зокрема, своєчасність сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, і з урахуванням положень ст. 102 ПК України нею може бути охоплено період 1095 днів за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач за результатами проведення камеральної перевірки встановив несвоєчасну сплату позивачем самостійно визначеного у податкових деклараціях з податку на додану вартість від 20.06.2019 №9132217297 (згідно з ІКП сплата відбулась 25.07.2019 та 29.07.2019) та від 22.07.2019 №9159236692 (згідно з ІКП сплата відбулась 23.08.2019) податкового зобов`язання на 29, 25, 24 календарних дні, а також несвоєчасну сплату узгодженого за судовим рішенням податкового зобов`язання, що виникло на підставі податкового повідомлення-рішення від 06.10.2016 №0000861401.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна камеральна перевірка проводилась не щодо самих податкових декларацій з податку на додану вартість від 20.06.2019 №9132217297, від 22.07.2019 №9159236692 та визначених у них податкових зобов`язань, а щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, визначеного у цих податкових деклараціях та податковому повідомленні- рішенні від 06.10.2016 №0000861401.
Наведене спростовує доводи апелянта, що податковим органом порушено процедуру проведення камеральної перевірки, оскільки в даному випадку йде мова не про камеральну перевірку податкової декларації, яка може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, а про камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, визначеного в податкових деклараціях та податковому повідомленні-рішенні, яка може бути проведена у період 1095 днів за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.
Стосовно покликань апелянта на неможливість перевірки сум штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням під час камеральної перевірки, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України предметом даної камеральної перевірки була своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання і здійснювалась вона, зокрема, і на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах податкового органу, як і передбачено ст.75 ПК України, як в діючій редакції, так і в редакції, що діяла на час проведення камеральної перевірки ТзОВ «Мізол».
Таким чином, відповідач вправі був здійснювати камеральну перевірку щодо своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання на підставі даних інтегрованої картки платника податків за 2019 рік, відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такі доводи є безпідставними.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 вказаного Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Як встановлено судом першої інстанції, податковим повідомленням-рішенням від 06.10.2016 №0000861401 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2340654,87 грн (за податковими зобов`язаннями – 1560436,58 грн, за штрафними санкціями – 780218,29 грн).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі №813/4249/16, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Мізол” до Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.10.2016 №0000861401 відмовлено повністю.
Таким чином, датою узгодження суми грошового зобов`язання за таким податковим повідомленням-рішенням є 13.11.2019 - дата набрання законної сили рішенням суду у справі №813/4249/16, а останнім днем сплати цієї суми платником податку є 23.11.2019.
Згідно з відомостями інтегрованої карти платників податків ТзОВ «Мізол» позивач сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання лише 23.12.2019 у розмірі 780218,30 грн, 23.12.2019 у розмірі 261169,70 грн та 24.12.2019 у розмірі 1285800,70 грн.
Податковий орган вніс в базу та збільшив суму податкового боргу позивача згідно з податковим повідомленням-рішенням від 06.10.2016 №0000861401 датою 17.12.2019.
З урахуванням наведених обставин та норм права, з огляду на встановлення несвоєчасної сплати товариством узгодженого грошового зобов`язання, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач обґрунтовано на підставі положень пункту 126.1 статті 126 ПК України оскаржуваним податковим повідомленням – рішенням застосував до позивача штрафні санкції у розмірі 10% від суми узгодженого та несвоєчасно сплаченого податкового боргу в розмірі 232718,87 грн.
З приводу недоліків оформлення акту перевірки від 27.05.2020 та доводів апелянта про те, що такий акт перевірки не містить посилання на інтегровану карту платника податків за 2019 рік, на яку покликався суд першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пункту 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 вказаного Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується, що за результатами проведеної камеральної перевірки ТОВ “Мізол” з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість податковим органом складено акт перевірки від 27.05.2020, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 ПК України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що інформація про підстави нарахування грошового зобов`язання, кількість днів прострочення наведена у розрахунку штрафної санкції, який доданий до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, та складений відповідно до статті 58 ПК України.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.10.2020 у справі №816/4605/15, де вказано, що допущені територіальним органом доходів і зборів процедурні порушення, у тому числі й ті, що пов`язані, зокрема, з оформленням результатів контролюючого заходу, не можуть слугувати самостійною підставою для звільнення платника податків від відповідальності за вчинені ним податкові правопорушення, та можуть бути прийняті судом до уваги за умови підтвердження належними та допустимими доказами добросовісного виконання таким платником власного податкового обов`язку.
При цьому, колегія суддів наголошує, що позивачем належними та допустимими доказами не спростовано факту вчинення ним порушення податкового законодавства, зокрема, несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання і не доведено добросовісного виконання свого податкового обов`язку, а подання позову і оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції є намаганням уникнути податкової відповідальності.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не приймаються до уваги.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення – рішення. 
При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, середі іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вище викладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування   висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЗОЛ» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року  у справі № 380/9391/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 28 серпня 2023 року