Ухвала    
Іменем України
 
24 липня 2023 року
м. Київ
 
справа № 203/3174/22
провадження № 61-10508ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,              Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє 
в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позову,
ВСТАНОВИВ:
У 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до його подачі.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 
2023 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову до його подачі задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 передавати малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його знаходження за адресою: 
АДРЕСА_1 , матері ОСОБА_3 для особистого спілкування, без обмеження місць перебування, без присутності батька, по вихідних днях - кожну другу та четверту суботу і неділю з 10:00 год суботи до 19:00 год неділі, а також зобов`язати надати необмежене спілкування матері із сином особисто, у вільний час дитини, засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо).
Заходи зустрічного забезпечення не застосовано.
У січні 2023 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього 
ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського апеляційного суду 
з апеляційними скаргами на ухвалу Кіровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року та на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року.
Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2023 року апеляційні скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 
2022 року та на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 28 грудня 2022 року залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України, оскільки 
є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
У липні 2023 року  ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , через приймальню громадян, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 21 червня 2023 року, у якій просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до апеляційного суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та 
у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий 
і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним 
і безстороннім судом, встановленим законом.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо 
є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 
частини першої статті 358 ЦПК України є безумовною процесуальною перешкодою, що унеможливлює наступні звернення з такими скаргами, оскільки положення цього Кодексу не містить винятків та обставин, за наявності яких суд апеляційної інстанції наділений правом на відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка попередньо зверталася із такою скаргою на це саме рішення.
Зі змісту оскаржуваної ухвали Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 03 жовтня 2022 року звертався 
з апеляційною скаргою на ухвалу Кіровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 залишені без задоволення. Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року залишено без змін (провадження № 61-11904св22).
Отже, з урахуванням наявності постанови суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року, Дніпровський апеляційний суд, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 , у частині оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 01 вересня 2022 року дійшов обґрунтованого висновку про відмову 
у відкритті апеляційного провадження саме на підставі пункту 3 
частини першої статті 358 ЦПК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду 
у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 816/1310/16 (провадження № К/9901/52721/18), відповідно до якої положення процесуального права щодо відмови судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, є чіткими, які не викликають множинного розуміння, такі норми не підлягають обмеженню в застосуванні.
Крім того, правильним є застереження апеляційного суду щодо зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами. 
Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини 
у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти підстави для поновлення строків для оскарження, які мають виправдовувати втручання 
у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позову, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
                                                                                                                    Б. І. Гулько
 
                                                                                                                    Г. В. Коломієць