ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1520/23 Справа № 192/970/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю потерпілої — ОСОБА_1 та її представника — адвоката Хрипунова Д.Г.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) відносно  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :
       
       Постановою судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

       У постанові суду зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 447682 від 14 травня 2023 року, у селі Кам`яному на 442 км + 310 м автодороги Н-08 водій ОСОБА_2 , від`їжджаючи від магазину на автомобілі марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «КРОНЕ», д.н.з. НОМЕР_2 , не впевнився в безпечності свого маневру та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_3 . При ДТП автомобілям завдані механічні пошкодження. Таким чином ОСОБА_2 порушив вимоги Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

       Не погодившись з рішенням суду першої інстанції потерпілою ОСОБА_1  подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нову, якою визнати винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього відповідне адміністративне стягнення.
       Вважає, що рішення суду є незаконне, необґрунтоване та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, суттєвим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
       В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в діях ОСОБА_2 наявні всі складові складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки ним фактично було вчинено дорожньо-транспортну пригоду, а саме відїжджаючи від магазину на автомобілі “ДАФ” д.н.з. НОМЕР_1 , з напівричепом “КРОНЕ” д.н.з. НОМЕР_2 він не впевнився в безпечності свого маневру та здійснив наїзд на припаркований автомобіль гр. ОСОБА_1 марки “ВОЛЬКСВАГЕН” д.н.з. НОМЕР_3 в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. При цьому, провина ОСОБА_2 доведена сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (який відповідає вимогам ст.256 КУпАП), схемою ДТП, поясненнями ОСОБА_1 та поясненнями самого ОСОБА_2 , в яких він не заперечує факту скоєння ним ДТП.
       Таким чином, на переконання потерпілої, вищевказане у повному обсязі спростовує хибні висновки суду першої інстанції про відсутність складу і події адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 , які були зроблені судом на підставі надмірного формалізму і всупереч об`єктивним реальним обставинам справи.
       Крім того, апелянт звертає увагу, що положення п.1 ч.1 ст.247 КУпАП перебачають одночасну відсутність події і складу адміністративного правопорушення для її застосування, однак у даному випадку в діях ОСОБА_2 наявні і подія, і склад адміністративного правопорушення, а тому положення вказаного пункту не підлягали застосуванню у даному випадку.
       
В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_3 та її представник підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою визнати винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього відповідне адміністративне стягнення. Вказували на невиправданий формалізм доводів рішення суду першої інстанції та відсутність законних підстав для закриття провадження по справі.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення у відношенні ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №447682 від 14.05.2023 року складений відносно ОСОБА_2 , згідно якого 14.05.2023 року о 20:05 годині в А/Д Н08 442 км +310 м с.Камяне від`їзджаючи від магазину на автомобілі ДАФ д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом КРОНЕ д.н. НОМЕР_2 не впевнився в безпеці свого маневру та здійснив наїзд на припаркований автомобіль Фольксваген д.н. НОМЕР_3 . В результаті ДТП постраждалих немає, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги ПДР, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено “на окремому аркуші”. Крім того зафіксовано, що було тимчасово вилучено п/в НОМЕР_4 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ТД DT252731. Протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та його копія ним отримана (а.с.1).

Відповідно до ст.124 КУпАП відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
       Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
       Отже, ст.124 КУпАП є бланкетною нормою права і адміністративна відповідальність настає в разі порушення суб`єктами адміністративного правопорушення відповідних пунктів ПДР України. Тобто елементами об`єктивної сторони даного правопорушення, є конкретні діяння учасників дорожнього руху, які полягають у порушенні читко визначених пунктів Правил дорожнього руху, які призвели до суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження вказаних вище об`єктів та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідками.
       Відповідно до положень ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвище, адреса свідків і потерпілих, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інше. Протокол підписується особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідками та потерпілими. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.
       Отже, відповідно до зазначеної норми права та вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року, у протоколі про адміністративне правопорушення поряд з іншим, повинно бути чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення. При цьому, суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.124 КУпАП.
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №447682 від 14.05.2023 року (а.с.1) ОСОБА_2 ставиться у провину те, що він, від`їзджаючи від магазину на автомобілі ДАФ д.р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом КРОНЕ д.н. НОМЕР_2 , не впевнився в безпеці свого маневру та здійснив наїзд на припаркований автомобіль Фольксваген д.н. НОМЕР_3 .
Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказане посилання на конкретну норму закону, а саме пункт та підпункт Правил дорожнього руху, які були порушені ОСОБА_2 , що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.
       Особа, уповноважена складати протокол, а саме інспектор ВП №9 ст. л-нт поліції Валовий А.П. належним чином не виклав суть вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, що призвело до неконкретності змісту зазначеного протоколу.
       З огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, апеляційний суд вважає, що складений стосовно ОСОБА_4 протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що в наявній в матеріалах справи схемі місця ДТП від 14.05.2023 року (а.с.2) також не зазначено, який пункт ПДР було порушено ОСОБА_2 , у зв`язку з чим схема місця ДТП від 14.05.2023 року також не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП.
       Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" рішення від 15.05.2008 року, справа "Озтюрк проти Німеччини" рішення від 21.02.1984 року, "Маліге проти Франції " рішення від 23.09.1998 року, "Гурепко проти України" від 08.04.2010 року).
       Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскольский суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
       У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.
       У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

       Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про недоведеність наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме факту порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Наведені обставини, згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, є підставою для закриття провадження у справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, що було зазначено в оскаржуваній постанові місцевого суду та що, у свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_1 . Твердження апелянта про те, що у даному випадку суд першої інстанції вдався до формалізму та закрив провадження по справі за відсутності до того законних підстав, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального закону. У даному конкретному випадку ані суд першої, ані апеляційної інстанції не мають процесуальних механізмів для усунення недоліків, встановлених судами обох інстанцій при складанні уповноваженими особами патрульної поліції відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а отже суди позбавлені можливості конкретизувати висунуте особі обвинувачення у вчиненні нею адміністративного правопорушення.
       Суд апеляційної інстанції виходить з того, що презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
       Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
       Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
       Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
       Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
       Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
       В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
       Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
       Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
       Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.
       Враховуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є законним, оскільки ґрунтується на доказах, які були надані та перевірені судом у їх сукупності.
       Натомість, підстави для закриття провадження по даній справі не позбавляють потерпілу сторону можливості звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування завданих внаслідок ДТП матеріальних збитків, пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу. 
       Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

                На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Солонянського районного суду Дніпропетровської областівід 14 червня 2023 року, якою на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно  ОСОБА_2  - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                         В.В. РУДЕНКО