Ухвала
06 липня 2023 року  
м. Київ
справа № 760/30978/19 
провадження № 61-9851ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року за нововиявленими обставинами в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа- фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качуринської О. В.
На обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1 зазначала, що 30 серпня 2016 року головним державним виконавцем винесено постанову № 52049440 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2609/26149/12, виданим Апеляційним судом міста Києва 29 липня 2016 року на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року про стягнення з неї на користь суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 боргу за договором про надання послуг.
Посилалась на незаконність відкриття зазначеного виконавчого провадження, з огляду на те, що однорічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, передбачений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV), закінчився, а заява про відкриття виконавчого провадження подана 26 серпня 2016 року, в той час як останнім днем строку було 24 серпня 2016 року. Також зазначала, що у виконавчому листі невірно зазначено ідентифікаційний номер стягувача.
Додатково заявниця зауважувала, що наведені обставини стали їй відомі              29 вересня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд поновити строк на звернення 
зі скаргою; повернути виконавчий лист № 2609/26149/12 від 29 липня 2016 року та визнати його таким, що не підлягає виконанню; скасувати постанову державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) Качуринської О. В. про відкриття виконавчого провадженні 
від 30 серпня 2016 року.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 листопада 
2019 року ОСОБА_1 поновлено процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із правомірності дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, зазначивши, що державний виконавець правильно керувався чинними на час вчинення зазначеної виконавчої дії приписами Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 02 червня 2016 року             № 1404-VIII), якими встановлено трирічний строк пред`явлення до примусового виконання виконавчих документів, отже стягувачем не було пропущено цей строк.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги з інших підстав.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк пред`явлення спірного виконавчого листа до виконання становить три роки, як це встановлено Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 02 червня 2016 року 
№ 1404-VIII), який набрав чинності лише 05 жовтня 2016 року, у той час як оскаржувана постанова державного виконавця винесена 30 серпня 2016 року.
Водночас, оскільки початком перебігу строку для пред`явлення виконавчого листа № 2609/26149/12 до виконання є 26 серпня 2015 року, а закінченням однорічного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання - 26 серпня 2016 року, стягувач ОСОБА_3 пред'явив його до виконання до 26 серпня                 2016 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений не був, а постанова головного державного виконавця Качуринської О. В. про відкриття виконавчого провадження визнана правомірною. Доводи скарги щодо помилки у ідентифікаційному номері стягувача у виконавчому листі не є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначене може бути вирішене шляхом виправлення описки у виконавчому документі.
03 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року за нововиявленими обставинами.
На обґрунтування заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами вказувала, що у виконавчому листі неправильно вказано унікальний номер справи та те, що у день видачі виконавчого листа від 29 липня 2016 року судді не було на робочому місті, а за нього підписала виконавчий лист невідома особа.
Додатково ОСОБА_1 просила зупинити виконавче провадження за виконавчим листом №2/2609/6871/12 від 29 липня 2016 року щодо стягнення з неї на користь СПД ОСОБА_2 боргу на загальну суму 97 778,52 грн, у зведеному виконавчому провадженні №48544694.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання за виконавчим листом 
№ 2609/26149/12 від 29 липня 2016 року відмовлено.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року за нововиявленими обставинами.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, а наведені нею обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 Цивільного процесуального кодексу України.
28 червня 2023 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 11 травня 2023 року, у якій просить скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року та визнати виконавчий лист 
від 29 липня 2016 року, виданий Солом`янським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню.
У тексті касаційної скарги ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення їй строку на касаційне оскарження ухвалу Київського апеляційного суду 
від 11 травня 2023 року, посилаючись на те, що копію повного тексту оскарженого судового рішення вона отримала засобами електронного зв'язку 29 травня 2023 року.
Враховуючи дату опублікування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень, дату отримання заявницею копії її повного тексту, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для поновлення  ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження відповідно до положень частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України. 
На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно визначив предмет судового розгляду, не урахував того, що вона просила визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та повернути його стягувачу. Вважає, що суди в межах розгляду її заяви не дослідили підстави для видання виконавчого листа, зокрема видання його в межах справи, якої не існує. Суд апеляційної інстанції повинен був розглянути її клопотання про об`єднання справ № 760/30978/19 та 
№ 2609/26149/12.
Посилається на неврахування судом апеляційної інстанції офіційних відомостей про відсутність судді Бобровника О. В. на час видачі виконавчого листа, а також на те, що висновки суду про пред'явлення стягувачем такого виконавчого листа до виконання 26 серпня 2016 року не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах.
Вивчивши касаційну скаргу, колегія судів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом і не були та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).
Нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17).
Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня           2021 року у справі № 9901/819/18).
Надавши належну правову оцінку наведеним заявницею нововиявленим обставинам, а саме помилки у зазначенні номеру справи, у якій видано виконавчий лист, а також підписання його невідомою особою, з огляду на перебування судді Бобровника О. В. у відпустці на дату видачі виконавчого листа, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені обставини не відносяться до нововиявлених у розумінні статті 423 ЦПК України.
З урахуванням вимог та підстав скарги на дії державного виконавця, за результатами розгляду якої винесено постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, яка є предметом перегляду за нововиявленими обставинами, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що наведені заявницею обставини виходять за межі підстав скарги та були відомі заявниці під час розгляду справи по суті. Обґрунтованими є також висновки суду, що такі обставини не можуть бути визнаними істотними для встановлення правомірності дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження та не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин скарги по суті, здійснену у судовому рішенні, що переглядається.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права 
є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування 
чи тлумачення.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, постановлену за результатами розгляду заявиОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року за нововиявленими обставинами в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
                                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                                  В. В. Шипович