ОКРЕМА ДУМКА
судді Верховного Суду
Андрія ЖУКА

18 липня 2023 року 
м. Київ

справа №520/28624/21
провадження №К/990/937/23

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Короткий виклад історії справи
1. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі - «ГУ ДСНС у Харківській області»), у якому просив суд:
- визнати протиправним рішення ГУ ДСНС у Харківській області, оформлене листом Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 22 листопада 2021 року №65010-4668/65131 «про надання відповіді» щодо ненарахування та невиплати компенсації за неотримані предмети форменого одягу під час проходження служби;
- зобов`язати ГУ ДСНС у Харківській області нарахувати і виплатити компенсацію за неотримані предмети форменого одягу під час проходження служби в МНС України та ДСНС України з 10 вересня 2009 року до 12 липня 2021 року.
2. Ухвалою від 14 січня 2022 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви в порядку, визначеному статтею 123 КАС України.
3. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2022 року, позов повернуто позивачеві, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду.
4. Так, суди попередніх інстанцій установили, що спірні відносини склались з приводу ненарахування та невиплати компенсації за неотримані предмети форменого одягу під час проходження служби.
5. ОСОБА_1 звільнено з військової служби 12 липня 2021 року відповідно до наказу від 12 липня 2021 року №289 о/с.
6. Позивач звернувся до суду 30 грудня 2021 року.
7. Суди попередніх інстанцій вирішили, що спірні відносини пов`язані з проходженням позивачем публічної служби (військової служби), зокрема з приводу виплати компенсації за неотримане речове майно, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії, застосуванню підлягають саме положення частини п`ятої статті 122 КАС України, як норми спеціального процесуального закону.
8. Зазначили, що у цій категорії справ, законодавець визнав, що строк в один місяць є достатнім для звернення до суду за захистом свої прав, якщо особа вважає, що під час її прийняття на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, порушено її права, свободи чи законні інтереси.
Основні мотиви, викладені у постанові Верховного Суду
9. Постановою Верховного Суду від 10 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2022 року у справі №№520/28624/21 скасовано, а справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
10. Верховний Суд, проаналізувавши частину першу статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178) указав, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно гарантується державою, після звільнення військовослужбовець зберігає право на її отримання і виплата цієї компенсації має обов`язковий характер у разі його подальшого звернення з рапортом чи заявою.
11. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначив, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
12. Указав, що в аспекті спірних правовідносин поняття «грошове забезпечення» і «заробітна плата», які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними. Рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків та врегульоване спеціальними законами: Законом України «Про оплату праці», КЗпП України, а також іншими підзаконними нормативними актами.
13. Натомість грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, виплата якої здійснюється за місцем проходження служби, тобто військової частини, з якою працівники перебувають (перебували) у трудових правовідносинах, має обов`язковий характер і особа має право на її отримання відповідно до державних гарантій та трудового договору.
14. Суд вважав, що спір стосовно невиплати компенсації за неотримані предмети форменого одягу (за аналогією до грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) у розумінні частини другої статті 233 КЗпП України охоплюється застосованим у ній визначенням «законодавство про оплату праці» та, відповідно, звернення до суду із заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.
15. На цій основі Суд констатував, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про непоширення на спірні правовідносини положень частини другої статті 233 КЗпП України.
Мотиви окремої думки
16. Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
17. Спірним питанням у цій справі було визначення строку звернення до адміністративного суду з позовом [про ненарахування та невиплату компенсації за неотримані предмети форменого одягу під час проходження служби] та його дотримання позивачем.
18. У цій справі позивач, будучи колишнім працівником Державної служби України з надзвичайних ситуацій, свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що вважав за належне у цьому випадку застосувати до свого статусу аналогію законодавства, яким визначено право військовослужбовців отримати компенсацію за невикористане речове майно, адже спеціальним законодавством відповідне право на компенсацію не урегульовано.
19. Так, грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується, зокрема, після звільнення зі служби та на підставі заяви, а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю.
20. Такі гарантії щодо забезпечення доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.
21. Варто зазначити, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування) та інвентарним майном, яке є власністю установ та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення чергування, варти тощо. 
Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.
22. Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням).
23. Водночас, компенсацію за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.
24. Такі висновки викладено у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, ухваленій судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, якою, зокрема, і керувались суди попередніх інстанцій ухвалюючи оскаржувані судові рішення.
25. Ураховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане [під час проходження публічної служби] речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
26. Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою.
27. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 23 червня 2022 року у справі №540/2001/21, від 27 лютого 2023 року у справі №560/8394/21.
28. Як було установлено судами попередніх інстанцій, предметом даного позову є вимоги позивача, зокрема, про визнання протиправним рішення щодо ненарахування та невиплати компенсації за неотримані предмети форменого одягу під час проходження служби; та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію, яка не входить до структури заробітної плати.
29. У даній категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
30. Отже, підсумовуючи наведене, вважаю, що суди попередніх інстанцій правильно вирішили, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 122 КАС України та ухвалили у справі законні й обґрунтовані судові рішення. 
31. Тож, на мою думку, Верховний Суд, на основі фактичних обставин цієї справи, мав залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

А.В. Жук,
Суддя Верховного Суду