ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/535/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Дарміна М.О., Орєшкіної Е.В.,  
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Кузьміна І.С., довіреність №01Др-200-1222  від 07.12.2022 р.,  адвокат;
від відповідача: Вошколуп В.Г., довіреність № 38/016-юр  від 27.12.2022 р.,  адвокат;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2023, ухвалене суддею Манько Г.В., повний текст якого складений 18.05.2023, у справі   №904/535/23
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", м. Дніпро 
до Акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам`янське Дніпропетровської області  
про стягнення 13 588 102 грн. 18 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з акціонерного товариства "Дніпроазот" основної суми заборгованості у розмірі 13 233 659 грн. 09 коп., пені 176 427 грн. 62 коп., 3% річних 10 585 грн. 66 коп., інфляційних втрат 167 429 грн. 81 коп. та судових витрат у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договору розподілу природного газу від 01.01.2016 в частині своєчасної оплати наданих послуг. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 у справі №904/535/23 позов задоволено  частково. Стягнуто з Акціонерне товариство “Дніпроазот”  на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" основної суми заборгованості у розмірі 12 879 216 грн., пені 17 642 грн. 76 коп., 3% річних 10 585 грн. 66 коп., інфляційних втрат 167 429 грн. 81 коп.,  судовий збір 198 504 грн. 89 коп. В решті відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням у задоволеній частині вимог, Акціонерне товариство "Дніпроазот" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати в частині задоволення позовних вимог, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" до АТ "Дніпроазот" відмовити  у повному обсязі.
При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що АТ "ДНІПРОАЗОТ" вважає, що на даний час тариф на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, для АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» не встановлено, і АТ «ДНІПРОАЗОТ», керуючись п. 6.2. Договору, до моменту встановлення Оператору ГРМ нового правомірно визначеного тарифу на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, має сплачувати за послуги АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» у 2020-2022 роках за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ за фізичний обсяг розподілу природного газу (тобто за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425), і в строк до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (як це визначено п. 6.4. Договору). 
Таким чином, виходячи з приписів п. 6.2. Договору, АТ «ДНІПРОАЗОТ» до моменту встановлення для АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» нового правомірно визначеного тарифу на послуги з розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, має здійснювати оплату послуг з розподілу природного газу за тарифом, встановленим згідно з постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425, та у строк до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг, тобто за фактичний розподіл газу у розрахунковому періоді, і з урахуванням раніше перерахованих (переплачених внаслідок скасування постанови НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018) у 2020-2022 роках коштів.
Тобто, з боку Позивача незаконно і безпідставно порушуються права та законні інтереси АТ «ДНІПРОАЗОТ», грубо ігноруються вимоги п.п. 6.2 та 6.4. Договору, ст. 193 Госпо дарського кодексу України, ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України.
До 01.01.2020 оплата послуг з розподілу природного газу за Договором здійснювалася АТ «ДНІПРОАЗОТ» на користь АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», виходячи з фізичного обсягу розподілу природного газу, як це визначено п. 6.2. Договору, за тарифом, що становить 580,60 грн. за 1000 м3 (без урахування ПДВ) згідно з постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425 (зі змінами та доповненнями), яка є чинною на цей час.
Вартість виставлених до сплати послуг розподілу природного газу за Договором у 2019 році склала 476 937 371,04 грн.
24.12.2019 НКРЕКП була прийнята постанова № 3018 від 24.12.2019, якою для Оператора ГРМ на 2020 рік були встановлені тарифи на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, у розмірі:
- на період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно - 1,04 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ);
- на період з 01 липня 2020 року до 31 грудня 2020 року включно - 1,25 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).
Постановою НКРЕКП від 24.06.2020 № 1156 були внесені зміни у постанову НКРЕКП №3018 від 24.12.2019 і тариф на послуги розподілу природного газу для АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» на період з 01 липня 2020 року до 31 грудня 2020 року включно було змінено на 1,14 грн. за 1 м3 на місяць (без ПДВ).
Внаслідок істотного збільшення розміру тарифу, зокрема на 2020 рік, загальна річна сума до сплати коштів за послуги розподілу природного газу за Договором, яка пред`явлена Оператором ГРМ Відповідачу за 2020 рік, збільшилася до 722 319 851,04 грн., що підтверджується наданими Оператором ГРМ Відповідачу рахунками для оплати послуг за Договором.
Оскільки АТ «ДНІПРОАЗОТ» не було згодне з постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3018, у тому числі внаслідок відсутності економічного та правового обґрунтування тарифу на послуги Оператора ГРМ на 2020 рік та збільшення у значному розмірі для Відповідача витрат на сотні мільйонів гривень на сплату послуг з розподілу природного газу за Договором, Відповідач оскаржив її у судовому порядку шляхом подання адміністративного позову (справа № 640/1125/20 на даний час розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва).
30.12.2020 НКРЕКП прийнята постанова від 30.12.2020 №2768 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ"», якою на 2021 рік Оператору ГРМ був встановлений новий тариф на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, у розмірі 1,17 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).
Внаслідок чергового та істотного збільшення розміру тарифу, зокрема на 2021 рік, загальна річна сума до сплати коштів за послуги розподілу природного газу за Договором, яка пред`явлена Оператором ГРМ Відповідачу у 2021, збільшилася до 878 407 545,60 грн.
Оскільки АТ «ДНІПРОАЗОТ» також не згодне з постановою НКРЕКП від 30.12.2020 №2768, у тому числі внаслідок відсутності економічного та правового обґрунтування тарифу на послуги Оператора ГРМ на 2021 рік та збільшення у значному розмірі для Відповідача витрат на чергові сотні мільйонів гривень на сплату послуг з розподілу природного газу за Договором, Відповідач оскаржив її у судовому порядку шляхом подання адміністративного позову (справа № 640/9962/21 на даний час вже розглядається Київським окружним адміністративним судом, чергове засідання у справі призначено на 07.06.2023).
22.12.2021 НКРЕКП прийнята постанова від 22.12.2021 № 2745 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" (надалі - «Постанова № 2745»), якою на 2022 рік Оператору ГРМ був встановлений новий тариф на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, у розмірі 1,26 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).
Внаслідок збільшення розміру тарифу, зокрема на 2022 рік, загальна річна сума до сплати коштів за послуги з розподілу природного газу за Договором, яка мала б пред`являтися Оператором ГРМ Відповідачу у 2022 році, з розрахунку річної замовленої потужності на рівні 457 008 000,00 м3, складала б 690 996 096,00 грн. з ПДВ (20%).
У зв`язку з військовою агресією рф та введенням на території України військового стану, АТ «ДНІПРОАЗОТ» був вимушений зупинити виробництво і, як наслідок, майже припинив отримувати природний газ. З огляду на що, починаючи з березня 2022 року, АТ «ДНІПРОАЗОТ» фактично не отримувало від Позивача послуг з розподілу природного газу, зокрема у тих обсягах, як це відбувалося у звичайній господарській діяльності.
При цьому, скориставшись правом, передбаченим Кодексом ГРМ, АТ «ДНІПРОАЗОТ» подало Позивачу уточнену заявку від 13.09.2022 №102/01-6, якою зменшило величину річної замовленої потужності на календарний 2022 рік до рівня фактичного споживання.
Виходячи з Акту приймання-передачі природного газу за грудень 2022 року, обсяг фактичного розподілу природного газу Позивачем Відповідачу у грудні 2022 року становить лише 7 884,93 м3.
З огляду на що, АТ «ДНІПРОАЗОТ», виходячи з тарифу, що становить 580,60 грн. за 1000 м3 (без урахування ПДВ) згідно з постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425 (зі змінами та доповненнями), яка є чинною на цей час, має сплатити Позивачу за послуги, надані у грудні 2022 року, у розмірі: 7 884,93 м3 х 0,58060 грн. за 1 м3 + 20% ПДВ = 4 577,99 грн., але не 12 879 216,00 грн., як про це заявив Позивач у своєму позові.
АТ «ДНІПРОАЗОТ» вважає, що дії НКРЕКП та Оператора ГРМ по формуванню та встановлення тарифів на розподіл природного газу для АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» на 2022 рік, як і на 2020-2021 роки, вчинені з грубим порушенням вимог законодавства України і явно мають протиправний і необґрунтований характер. Подання документів для встановлення на 2022 рік тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» здійснювалося не об`єктивно та не прозоро, їх розгляд здійснювався Відповідачем без дотримання законодавчих принципів формування цін на послуги розподілу природного газу, допускаючи зловживання Оператором ГРМ монопольним становищем, чим істотно порушені права та інтереси АТ «ДНІПРОАЗОТ» як споживача послуг розподілу природного газу.
Постанову № 2745, яка набрала чинності та застосовується Оператором ГРМ до правовідносин за Договором з 01.01.2022, АТ «ДНІПРОАЗОТ» вважає протиправною, прийнятою з порушенням вимог чинного законодавства України та встановлених для НКРЕКП процедур прийняття таких рішень, без належного та підтвердженого економічного обґрунтування розміру тарифу на розподіл природного газу для АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» та його структури, з порушенням прав та інтересів споживачів, з недотриманням балансу інтересів між споживачами, зокрема між АТ «ДНІПРОАЗОТ» та АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», як суб`єктом природних монополій, у зв`язку з чим Постанова № 2745 підлягає визнанню протиправною, нечинною і такою, що не підлягає застосуванню саме з моменту її прийняття.
З цією метою, АТ «ДНІПРОАЗОТ» звернулося до адміністративного суду з відповідним позовом, який ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №2640/7137/22 прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі.
Таким чином, АТ "ДНІПРОАЗОТ" вважає, що судом першої інстанції неправомірно застосована до спірних правовідносин Постанова НКРЕКП №2745 від 22.12.2021, що призвело неправомірного визначення вартості наданих Позивачем Відповідачу у грудні 2022 року послуг і, як наслідок, прийняття неправомірного рішення у справі.
Вважає, що у АТ "ДНІПРОАЗОТ" відсутня заборгованість за надані Позивачем у грудні 2022 році послуги з розподілу природного газу, а навіть навпаки, наявна переплата за ці послуги, що обумовлено неправомірним застосуванням неправомірних постанов НКРЕКП про встановлення тарифів на послуги Позивача, що неправомірно не досліджено судом першої інстанції.
У зв`язку з безпідставністю та неправомірністю позовних вимог щодо сплати основної заборгованості, що обґрунтовується вищевикладеним, відсутні і правові підстави для нарахування пені та 3% річних.
Під час судового розгляду АТ "ДНІПРОАЗОТ", враховуючи вищевказані обставини справи подало до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі:
- до набрання законної сили рішення окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/1125/20;
- до набрання законної сили рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/5998/20;
- до набрання законної сили рішення окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/9962/21;
- до набрання законної сили рішення окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/7137/22.
Разом з тим, ні ухвалою, ні у своєму рішенні, суд першої інстанції не розглянув вищевказані клопотання, що також є порушенням вимог ст.ст. 42, 169 ГПК України.
Станом на час прийняття рішення у справі Держстат України вже опублікував індекс інфляції у січні 2023 року у розмірі 100,8%. З огляду на що, стягнення з АТ "ДНІПРОАЗОТ" 167 429,81 грн. інфляційних втрат за десять днів прострочення з розрахунку індексу інфляції у розмірі 101,30%, є безпідставним та неправомірним, вчиненим судом першої інстанції з порушенням як вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, так і ст. ст. 86, 236 ГПК України.
Враховуючи, що Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення не лише пені (штрафних санкцій), а і збитків - інфляційних втрат, то відповідно до вимог ст. 232 Господарського кодексу України, інфляційні втрати можуть бути стягнені лише в частині, яка не покрита сумою штрафних санкцій (пені).
Внаслідок чого, вважає, що стягнення з Відповідача одночасно збитків, які викликані інфляційними процесами, відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України, та пені (штрафних санкцій) є неправомірним та порушує вимоги ч. 1 ст. 232 Господарського кодексу України.
По факту переведення підприємства у простій було видано наказ від 25.02.2022 № 198 «Про простій в АТ «ДНІПРОАЗОТ»», яким затверджено Акт про простій у структурних підрозділах АТ «ДНІПРОАЗОТ» від 25.02.2022 (Додаток № 1 до цього наказу) з 8:00 год. 25.02.2022 (копія наказу з додатком містяться в матеріалах справи).
Станом на день подання цієї апеляційної скарги простій в АТ «ДНІПРОАЗОТ» жодного разу не скасовувався, виробництво продуктів не відновлювалося. Більшість працівників Відповідача знаходяться у простої, окремі працівники - у відпустці без збереження заробітної плати на період воєнного стану, деякі мобілізовані, а інші виконують свої обов`язки на дистанційній основі.
Про виникнення форс-мажорних обставин, з наданням підтверджуючих документів, АТ «ДНІПРОАЗОТ» неодноразово повідомляло Позивача (копії листів за березень - грудень 2022 додавалися до відзиву на позов), з доданням документів, підтверджуючих форс- мажорні обставини.
Таким чином, наявність та дія вищенаведених форс-мажорних обставин унеможливили здійснення у 2022 році платежів на користь Позивача за Договором, що є обґрунтованою та законною підставою для звільнення АТ "ДНІПРОАЗОТ" від відповідальності за нездійснення оплати за надані Позивачем послуги відповідно до Договору розподілу у грудні 2022 року (ст. 218 Господарського кодексу України).
Разом з тим, судом першої інстанції вищевказані обставини взагалі не були досліджені, їм не була надана належна юридична оцінка.
Однією з підстав для заперечення щодо позовних вимог з боку Відповідача є необґрунтований розмір тарифу за розподіл природного газу, встановлений постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745 на 2022 рік.
З огляду на що, належним підтвердженням необґрунтованості та неправомірності тарифу за розподіл природного газу, який застосований Позивачем для визначення ціни послуг у грудні 2022 року є документи економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг Позивача у 2022 році.
З огляду на наведене вище можна стверджувати, що забезпечення доказів шляхом їх витребування є необхідною умовою для з`ясування обставин справи щодо встановлення факту надання послуг Позивачем Відповідачу у грудні 2022 року та визначення дійсної ціни (вартості) цих послуг.
Таким чином, для доказування зазначених обставин потрібно здійснити забезпечення доказів, а саме - витребувати у Позивача документи економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг Позивача у 2022 році.
З метою з`ясування та встановлення усіх обставин справи щодо прав та інтересів Відповідача, які відбулися внаслідок протизаконного нарахування Позивачем необґрунтованих платежів, Відповідач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з клопотанням про витребування в Позивача документів економічного обґрунтування встановлення розміру тарифу (економічні причини їх істотного збільшення) для послуг Позивача у 2022 році.
Ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 та 03.05.2023 (далі - Оспорювані ухвали) було відмовлено у задоволенні заяв АТ «ДНІПРОАЗОТ» про забезпечення доказів.
АТ "ДНІПРОАЗОТ" оскаржив вищевказані ухвали суду першої інстанції до апеляційного суду (апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції від 04.04.2023 про відмову в забезпеченні доказів призначена до розгляду у Центральному апеляційному адміністративному суді на 29.05.2023, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції від 03.05.2023 про відмову в забезпеченні доказів призначена до розгляду у Центральному апеляційному адміністративному суді на 14.06.2023).
Однак, суд першої інстанції не дочекався результатів апеляційного оскарження ухвал від 04.04.2023 та 03.05.2023 та прийняв рішення у справі.

10.07.2023 Акціонерним товариством "Дніпроазот" подано доповнення до апеляційної скарги, у якій зазначено, що з інформації, розміщеної на офіційному вебпорталі Судової влади України (https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/gromadyanam/list_auto_cases/), відомо, що 16.05.2023 о 09:37 у Господарському суді Дніпропетровської області було зареєстровано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансліт» про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача у справі №904/535/23.
В той же час, судове засідання у справі №904/535/23 було призначене на 16.05.2023 об 11:30 (майже за 2 години після реєстрації в канцелярії суду згаданої заяви).
Як відомо, у судовому засіданні, призначеному на 16.05.2023 об 11:30 було ухвалено рішення по суті спору - Оскаржуване рішення. Однак, під час ухвалення Оскаржуваного рішення, судом проігноровано факт подання до Господарського суду Дніпропетровської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансліт» заяви про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача у справі №904/535/23, що на думку АТ «Дніпроазот» є порушенням норм процесуального права.
Відповідач вважає, що суд мав достатні підстави та об`єктивну можливість розглянути зазначену заяву у судовому засіданні, призначеному на 16.05.2023 об 11:30.
В ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 про повернення зустрічної позовної заяви суд зазначає, що заява ТОВ «Укртрансліт», в порушення умов, визначених приписами ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, надійшла до Господарського суду Дніпропетровської області після закінчення підготовчого провадження.
Однак, АТ «Дніпроазот» звертає увагу суду на те, що судовою практикою Верховного Суду (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №916/2421/18, від 03.10.2019 у справі №902/271/18, від 16.02.2021 у справі № 922/2115/19, від 16.12.2021 у справі №910/7103/21) передбачено, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.
Отже, на переконання Відповідача, ухвалюючи Оскаржуване рішення, Господарський суд Дніпропетровської області не тільки не розглянув у судовому засіданні, призначеному на 16.05.2023 об 11:30, але й взагалі не взяв до уваги заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансліт» про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача у справі, чим грубо порушив норми процесуального права.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з її доводами, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. Зазначає, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.12.2021 №2745 встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» у розмірі 1,26 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). Діючий у 2022 році , тариф на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» не переглядався у зв`язку з прийняттям Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» №2479-ІХ, яким протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення для всіх категорій споживачів тарифів, в т.ч. на послуги з розподілу природного газу.
Враховуючи вищевикладене, АТ «Дніпроазот» з 01.01.2020 здійснювало оплату послуг з розподілу природного газу, а АТ «Дніпропетровськгаз» у свою чергу, приймало вказані кошти за існуючими тарифами, у свою чергу, постанова НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745 не визнана протиправною, що спростовує доводи АТ «Дніпроазот» про наявність переплати.
Акцентує увагу на тому, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду (частина друга статті 265 КАС України).
Таким чином, скасування оскаржуваної постанови не призведе до наслідків, які передбачають здійснення перерахунку суми за надані послуги у минулому.
Отже, враховуючи зміст правовідносин, які є предметом розгляду у вказаній справі, рішення в межах розгляду адміністративної справи не вплине на правовідносини сторін по справі 904/535/23.
Таким чином, на теперішній день постанови НКРЕКП про затвердження тарифів на розподіл природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» на 2020-2023 роки не скасовані.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.06.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Дармін М.О., Березкіна О.В.
05.06.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту  2.4.6  Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/535/23 для призначення розгляду справи і подальшого її слухання, з урахуванням перебування у тривалій відпустці судді Дарміна М.О.
Відповідно до  протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.06.2023, справу №904/535/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Березкіна О.В.
Ухвалою від 05.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроазот"  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2023  року у справі  № 904/535/23; судове засідання призначено на 10.07.2023 на 10:30 годину; з урахуванням запровадження воєнного стану в Україні сторін повідомлено про можливість розгляду скарги в режимі відеоконференції, в тому числі за допомогою власних технічних засобів. 
10.07.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/535/23 у зв`язку відпусткою судді Березкіної О.В.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023, справу №904/535/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Орєшкіна Е.В., Антонік С.Г. та ухвалою суду від цієї ж дати справу прийнято до провадження наведеним складом суду. 
В судовому засіданні 10.07.2023 оголошено перерву до 26.07.2023. 
20.07.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/535/23 у зв`язку зі звільненням внаслідок подання заяви про відставку за рішенням Вищої ради правосуддя від 20.07.2023 судді Антоніка С.Г. з посади судді. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2023, справу №904/535/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Орєшкіна Е.В., Дармін М.О.
Ухвалою суду від 20.07.2023 справу №904/535/23 прийнято до провадження вищенаведеним складом суду; апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" залишено без руху з підстави недоплати судового збору до встановленого законом розміру (98 061,55 грн), надано апелянту строк на усунення недоліків.
Зазначену ухвалу апелянту направлено рекомендованим листом, додатково про наявність ухвали апелянта повідомлено телефонограмою. 

21.07.2023 до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга  не учасника справи – Товариства з обмеженою відповідальністю “Укртрансліт”, в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, останнє просить оскаржуване рішення скасувати у задоволеній частині вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апелянт хоча і не є учасником справи, втім, вважає необхідним в порядку ст.254 ГПК України подати апеляційну скаргу, оскільки посилається на те, що прийнятим рішенням порушені його права, інтереси та обов`язки, зокрема, в разі фактичного стягнення присудженої заборгованості з відповідача, наведене призведе до банкрутства АТ “Дніпроазот”, що, в свою чергу, зробить неможливим належне виконання останнім договору оренди нежитлових приміщень, укладеного з апелянтом, та створить перешкоди для здійснення господарської діяльності ТОВ “Укртрансліт”. 
Також у змісті скарги наведене клопотання про поновлення строку на її подання, яке обґрунтовано тим, що з означеним рішенням скаржник ознайомився в Реєстрі, при цьому не зазначаючи дати такого ознайомлення, а копії рішення будь-якими засобами зв`язку не отримував. При цьому, на його думку, відсутні підстави, зазначені у ч.2 ст.261 ГПК України, які б перешкоджали поновленню строку на апеляційне оскарження рішення суду.
Перевіривши апеляційну скаргу на предмет відповідності нормам ст.ст.258, 259 ГПК України, та розглянувши клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд визнав підстави, наведені у клопотанні, неповажними, спростованими матеріалами справи та встановив недотримання скаржником вимог процесуального законодавства щодо подання доказів оплати судового збору. Тому ухвалою суду від 25.07.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Укртрансліт” залишено без руху, із наданням апелянту строку на усунення недоліків скарги: доплати судового збору у розмірі 290 158,67 грн та подання нового клопотання про поновлення строку на оскарження рішення суду із зазначенням інших підстав такого пропуску. 

24.07.2023 до Центрального апеляційного господарського суду АТ “Дніпроазот” подано заяву про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію № 3646 від 21.07.2023 про доплату 98 061,55 грн судового збору, який зараховано до державного бюджету. 
Ухвалою суду від 25.07.2023 продовжено розгляд справи №904/535/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2023; розгляд справи № 904/535/23 призначений у судовому засіданні на попередню дату – 26.07.2023. 
В судовому засіданні 26.07.2023 оголошена перерва до 27.07.2023. 

27.07.2023 до суду засобами електронного зв`язку з накладенням кваліфікованого електронного підпису від АТ “Дніпроазот” надійшла заява про відвід колегії суддів: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Орєшкіна Е.В., яка мотивована п.5 ч.1 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, зокрема іншими обставинами, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Ухвалою суду від 27.07.2023 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Дніпроазот" про відвід колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Орєшкіна Е.В. відмовлено.
У судовому засіданні 27.07.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Публічне акціонерне товариство "Дніпроазот" подало заяву - приєднання оператору ГРМ ПАТ "Дніпропетровськгаз" Дніпродзержинське УЕГГ ПАТ "Дніпропетровськгаз"  №094205L5Н8АР016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016р., що є додатком 2 до типового договору розподілу природного газу.
Сторонами укладено  Типовий договір  розподілу природного газу, текст якого  затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829 (далі Договір).
З          гідно п. 1.1 типового договору зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1384/27829 цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України “Про ринок природного газу” і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем) (п. 1.2 Типового Договору).
Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей  633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк (п. 1.2 Типового Договору).
За цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором (п. 2.1 Типового договору).
Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 Типового договору).
Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення (п. 6. 2 Типового договору).
Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.4 Типового договору).
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України (п. 8.1 Типового Договору).
У разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 8.2 Типового Договору).
За умовами п. 12.1 Договору він укладається на невизначений строк.
Позивачем та відповідачем підписано додаток №4 до типового договору розподілу природного газу, яким погоджено розрахунок втрат і витрати природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача.
Позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №7 від 01.08.2018 до Типового договору розподілу природного газу №№094205L5Н8АР016 від 01.01.2016 про наступне: 
1) пункт 6.2 розділу VI Договору доповнити новим абзацом такого змісту: “До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.”; 
2) пункт 8.2 розділу VIII Договору викласти в такій редакції:  “ 8.2. У разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення Споживачем, що є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені на заборгованість Споживачів, що є побутовими, здійснюється з 01 травня 2019 року. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим Договором.”.

За умовами Договору, що є підставою позовних вимог розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.   Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ.  Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.   Споживач має право здійснювати оплату за Договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.   Оператором ГРМ послуг з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Споживач  зобов`язується  здійснювати  розрахунки  в  розмірі,   строки  та  порядку визначені цим договором.
Споживачу був присвоєний персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу (ЕІС код) 56ZO06A05L5H8024, 56ZO06A05L5H8016 (за Споживачем рахується дві точки комерційного обліку природного газу), вказане вбачається з Додатку 2 до Типового договору розподілу природного газу, що є невід`ємною частиною цього договору (заяви-приєднання).
AT "Дніпропетровськая" надано Споживачу акт приймання-передачі природного газу №ДГП0051241 від 30.09.2021, яким встановлено, що річна замовлена потужність для AT “Дніпроазот” на 2022 рік становить 622052907,07м3. Місячна замовлена потужність - 51837742,26 м3.
Відповідно до умов розділу VI Кодексу ГРМ у разі здійснення споживачем, що не   є   побутовим,   замовлення   річної  потужності   відповідно  до абзацу  десятого   пункту 2 або абзацу другого пункту 5 цієї глави споживач, що не є побутовим, має право одноразово з 10 липня по 15 вересня розрахункового календарного року подати Оператору ГРМ заявку на уточнення (збільшення/зменшення) величини замовленої річної потужності сумарно по всіх  його  об`єктах у  газорозподільній  зоні   відповідного  Оператора   ГРМ   на  поточний календарний рік.   Оператор ГРМ здійснює перерахунок місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідно до пункту 1 цієї глави за весь календарний рік. Заявки на коригування, подані раніше/пізніше встановленого терміну, Оператором ГРМ не розглядаються та вважаються не поданими споживачем.
При зменшенні величини замовленої річної потужності переплата, яка утворилася внаслідок перерахунку вартості послуг з розподілу природного газу за період з початку поточного календарного року до місяця, у якому здійснюється уточнення величини замовленої річної потужності (включно), з урахуванням тарифів на розподіл природного газу відповідних періодів зараховується Оператором ГРМ у рахунок майбутніх платежів споживача, що не є побутовим, або на письмову вимогу цього споживача протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги грошові кошти повертаються споживачу. Перерахунок вартості послуги з розподілу природного газу за період з початку поточного календарного року до місяця, у якому здійснюється уточнення (зменшення) величини замовленої річної потужності, відображається у періоді нарахування за послуги розподілу природного газу поточного календарного місяця.
Листом від 18.10.2021 вих.№2405/01-6 Споживач скорегував обсяги річної замовленої потужності  до 457008000,00 м3 на 2022 рік.
Листом від 13.09.2022 вих.№1602/01-6 Споживач скорегував об`єми річної замовленої потужності до 102216000,00м3.
Згідно з Постановою НКРЕКП від 22 грудня 2021 року № 2745, для клієнтів Дніпропетровськгазу затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,26 грн. за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ).
На виконання умов Договору Позивач надав Відповідачеві послуги з розподілу природного газу (потужності), що підтверджується актом наданих послуг №ДГП82022795 від 31.12.2022, який було підписано сторонами без зауважень. За вказаним актом сума з ПДВ - 12 879 216 грн.  
Листом від 03.11.2022 вих.№49008-Сл-16635-1122 направлено рахунок на оплату №62023294 від 31.10.2022 за грудень на суму 12 879 216.00 грн. 
В порушення умов Договору відповідачем остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги  до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів не здійснено, що й стало причиною звернення позивача до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що на виконання умов Договору Позивач надав Відповідачеві послуги з розподілу природного газу (потужності) на загальну суму сума з ПДВ - 12 879 216 грн. В порушення умов Договору Відповідачем остаточний розрахунок за надані у звітному місяці не здійснено. На час прийняття рішення у справі заборгованість за спірний період складає 12 879 216 грн.  Позивачем необґрунтовано збільшено розмір заборгованості до 13 322 659 грн. 09 коп., що є підставою для часткового задоволення позову.
Оскільки прострочення зобов`язання мало місце судом визнано обґрунтованим нарахування інфляційних втрат у сумі 167 429,81 грн. 
Господарський суд погодився з доводами Відповідача, викладеними у клопотанні про зменшення неустойки, приймаючи до уваги приписи ст. 233 ГК України, зменшив пеню на 90 % до 17642 грн. 76 коп.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Правовідносини щодо розподілу природного газу, які виникли між сторонами врегульовані    Законом України “Про ринок природного газу”, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим  постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1379/27824 06.11.2015 (надалі - Кодекс ГРМ),    постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30.09.2015 “Про затвердження Типового договору розподілу природного газу”.
Частинами 1 - 2    статті 40 Закону України “Про ринок природного газу”    визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.
Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього    Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.
Відповідно до пунктів 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей    633,    634,    641,    642 Цивільного кодексу України    за формою Типового договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу.        
Відповідно до частини 2 статті 633 ЦК України  умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1    статті 634 ЦК України).
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу).
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між Акціонерним товариством "Дніпроазот" та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" укладено договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) шляхом підписання заяви приєднання №094205L5Н8АР016 від 01.01.2016.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей    633,    634,    641    та    642 Цивільного кодексу України    на невизначений строк.
Відповідно до    ст.901 Цивільного кодексу України    за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Проаналізувавши вищезазначені положення законодавства можна дійти висновку, що договір розподілу природного газу є самостійним видом договору про надання послуг, поняття якого визначено спеціальним законодавством, зокрема, Кодексом газорозподільних системи,    Законом України "Про ринок природного газу", та зміст якого визначений на основі типового договору, затвердженого органом державної влади. Правовідносини між оператором ГРМ і споживачами природного газу також врегульовано нормами    Цивільного кодексу України    та    Господарського Кодексу України, які застосовуються до спірних правовідносин у взаємозв`язку із спеціальним законодавством.
Відповідно до положень    статті 525 Цивільного кодексу України    одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов Договору Позивач надав Відповідачеві послуги з розподілу природного газу (потужності), що підтверджується актом наданих послуг №ДГП82022795 від 31.12.2022, який підписано сторонами без зауважень. За вказаним актом сума з ПДВ - 12 879 216 грн.  
Листом від 03.11.2022 вих.№49008-Сл-16635-1122 відповідачу направлено рахунок на оплату №62023294 від 31.10.2022 за грудень на суму 12 879 216.00 грн. 
В порушення умов Договору Відповідачем остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги  до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів не здійснено.
На час прийняття рішення у справі заборгованість за спірний період складає 12 879 216 грн.  Позивачем необґрунтовано збільшено розмір заборгованості до 13 322 659 грн. 09 коп., тому господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 12 879 216.00 грн.  

Колегія суддів констатує, що більшість заперечень Відповідача щодо наявності заборгованості зводяться до незгоди останнього з тарифами, встановленими НКРЕКП щодо наданих послуг з розподілу природного газу.
З цього приводу слід зазначити наступне.
У період з 2020-2022 рік діяли такі Постанови НКРЕКП, якими були встановлені тарифи на оплату вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу:
- Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3018 затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,04 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ) на період з 01 січня 2020 року до ЗО червня 2020 року включно;
- Постановою НКРЕКП від 24.06.2020 № 1156 «Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 року №3018» затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,14 грн. за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ) на період з 01.07.2020 по 31.12.2020;
- Постановою НКРЕКП від 30 грудня 2020 року № 2768 затверджено тариф на послуги розподілу природного газу – у розмірі 1,17 грн. за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ) на період з 01.01.2021 по 31.12.2021;
- Постановою НКРЕКП від 22 грудня 2021 року № 2745, затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,26 грн. за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ) діє по теперішній час.
Жодна з вищевказаних постанов не визнана протиправною у судовому порядку. Вказані Постанови НКРЕКП втрачали чинність автоматично з моменту вступу в силу кожної наступної Постанови.
Фактично доводи АТ «Дніпроазот» зводяться до того, що останній не погоджується з тарифами, які були встановлені Регулятором, та відповідно до яких АТ «Дніпропетровськгаз» здійснювало нарахування:
- тарифи, які діяли за постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425, яка на переконання АТ «Дніпроазот» має застосовуватися й на теперішній час;
- постанова НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018 втратила чинність з 01.07.2020 у зв`язку з набранням чинності постанови НКРЕКП №1156 від 24.06.2020;
- постанова НКРЕКП від 24.06.2020 №1156 є законною, винесена у межах, на підставі наданих йому повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством;
- постанова НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745 не визнана протиправною, що спростовує доводи «Дніпроазот».
Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.12.2021 №2745 встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» у розмірі 1,26 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). Діючий у 2022 році , тариф на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» не переглядався у зв’язку з прийняттям Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» №2479-ІХ, яким протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення для всіх категорій споживачів тарифів, в т.ч. на послуги з розподілу природного газу.
Враховуючи вищевикладене, АТ «Дніпроазот» з 01.01.2020 здійснювало оплату послуг з розподілу природного газу, а АТ «Дніпропетровськгаз» у свою чергу, приймало вказані кошти за існуючими тарифами, у свою чергу, постанова НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745 не визнана протиправною, що спростовує доводи «Дніпроазот» про наявність переплати.

Направляючи на новий розгляд справу 904/1125/20 Верховний Суд у своїй постанові від 23.12.2022 зазначив:
«Зі змісту наведених правових норм вбачається, що рішення НКРЕКП з питань установлення цін та тарифів, у тому числі на послуги розподілу природного газу, є за своєю юридичною природою нормативно-правовим актом.
Норми оспорюваної постанови поширюються на невизначене коло осіб та розраховані на неодноразове застосування, що в свою чергу дає підстави вважати, що ця постанова є нормативно-правовими актами.
Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру (юридична норма). Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою.
Загальний характер юридичних норм, встановлених або санкціонованих державою у нормативно-правових актах, полягає у тому, що ці норми розраховані на регулювання групи (виду) кількісно невизначених суспільних відносин, адресовані кількісно невизначеному колу неперсоніфікованих суб`єктів, не вичерпують свою обов`язковість певною кількістю її застосувань,, тобто юридично діють безперервно, а їх чинність скасовується за спеціальною процедурою чи припиняється через настання певної події або дати.
Натомість, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
З огляду на вказане нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (юридичні норми), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акту стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид (групу) суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується, вичерпується у зв`язку з його застосуванням до конкретних правовідносин.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 640/12695/19 та постановах Великої' Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18 та від 18 грудня 2018 року у справі № 9901/657/18.
...Юридична ж наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми.
Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.
Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої' влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень врегульовано статтею 264 КАС України».

Таким чином, незгода АТ «ДНІПРОАЗОТ» з постановами НКРЕКП від 24.12.2019 №3018, від 24.06.2020 №1156, від 22.12.2021 № 2745, у тому числі внаслідок відсутності економічного та правового обґрунтування тарифу на послуги Оператора ГРМ на відповідні роки та збільшення у значному розмірі для Відповідача витрат на сотні мільйонів гривень на сплату послуг з розподілу природного газу за Договором, не є предметом розгляду цієї справи. Ці питання мають розглядатися в межах адміністративного судочинства.

Матеріалами справи встановлено, що у січні 2020 року АТ «Дніпроазот» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою про визнання протиправними дій НКРЕКП по встановленню тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» та визнання протиправною і скасування постанови №3018 від 24.12.2019 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз».
За результатами судового оскарження постанови НКРЕКП від 24.12.2019 №3018, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.06.2020 у справі №640/1125/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.202 у справі №640/1125/20, постанова НКРЕКП від 24.12.2019 №3018 визнана протиправною та скасована.
В подальшому, постановою Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №640/1125/20 скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд.
Тобто, постанова НКРЕКП від 24.12.2019 №3018 наразі не скасована, а тому підлягає застосуванню до правовідносин між АТ «Дніпроазот» та АТ «Дніпропетровськгаз» протягом І півріччя 2020 року.
В свою чергу, постанова НКРЕКП від 24.06.2020 №1156, яка діяла протягом II півріччя 2020 року також є не скасованою.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2021 у справі №640/31995/20 АТ «Дніпроазот» відмовлено в задоволенні позову до НКРЕКП, третя особа АТ «Дніпропетровськгаз» про визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП від 24.06.2020 №1156.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 30.11.2021 у справі №640/31995/20 залишив рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2021 у справі №640/31995/20 без змін, а апеляційну скаргу АТ «Дніпроазот» - без задоволення.
Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №640/31995/20 набрала законної сили 30.11.2021.
Таким чином, на теперішній день постанови НКРЕКП про затвердження тарифів на розподіл природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» на 2020 рік не скасовані.
Тариф на 2021 рік також є чинним (справа №640/9962/21 перебуває на розгляді у суді першої інстанції). 

Згідно з п. 6.1. Договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1. цього Договору, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживана відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.
Таким чином, права, обов`язки та інтереси, в тому числі і обов`язок сплачувати послуги АТ «Дніпропетровськгаз» з урахуванням встановленого постановою НКРЕКП тарифу, виникають у позивача виключно на підставі господарських зобов`язань згідно Договору.
Колегія суддів зазначає, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду (частина друга статті 265 КАС України).
Таким чином, навіть у випадку скасування оскаржуваних відповідачем постанов НКРЕКП від 24.12.2019 №3018, від 24.06.2020 №1156, від 22.12.2021 № 2745 , це не призведе до наслідків, які будуть передбачати здійснення перерахунку суми за надані послуги у минулому.
Отже, враховуючи зміст правовідносин, які є предметом розгляду у вказаній справі, рішення в межах розгляду адміністративних справ не вплине на правовідносини сторін по цій справі № 904/535/23.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дочекався результатів апеляційного оскарження ухвал від 04.04.2023 та 03.05.2023, якими було відмовлено у задоволенні заяв АТ «ДНІПРОАЗОТ» про забезпечення доказів, та прийняв рішення у справі, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки за наслідками апеляційного перегляду цих ухвал вони залишені без змін.

Сторонами у п. 8.2 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підтвердження понесення інфляційних втрат та в обґрунтування здійснених нарахувань 3% річних і пені у зв`язку із простроченням Відповідачем строку оплати наданих послуг Позивачем надані до матеріалів справи відповідні розрахунки (т. 1 а.с. 6).

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок Позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати Відповідачем суми боргу, положення  частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування 3% річних та пені прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 10 585,66 грн. 3% річних за загальний період з 11.01.2023 по 20.01.2023, нарахованих у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на суму основної заборгованості у розмірі 12 879 216,00 грн., оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання з боку Відповідача мало місце.
Також, колегія суддів погоджується з розрахованим позивачем розміром пені у сумі 176 427,62 грн за загальний період з 11.01.2023 по 20.01.2023, нарахованої у відповідності із п. 8.2 Договору на суму основної заборгованості у розмірі 12 879 216,00 грн., яка підлягала стягненню з Відповідача.

Господарський суд погодився з доводами Відповідача, викладеними у клопотанні про зменшення неустойки, та приймаючи до уваги приписи ст. 233 ГК України, зменшив пеню на 90 % до 17 642 грн. 76 коп.
Рішення суду в частині обґрунтованості зменшення пені на 90 % заявником апеляційної скарги не оскаржується, тому не є предметом апеляційного перегляду.

Щодо нарахування інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.
Відповідач у апеляційній скарзі змішує такі поняття, як «збитки» та «інфляційні втрати» і вважає, що відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України інфляційні втрати можуть бути стягнені лише у частині, яка не покрита сумою штрафних санкцій.
Але згідно норм діючого законодавства, зокрема, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

В той же час, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі  №910/13071/1 прийшла до наступного висновку:
«Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці  більше півмісяця (> 15 днів)  = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць  нараховується індекс інфляції  на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці  менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями)  = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць  інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.» (п. 26).
Як вбачається з матеріалів справи Позивач заявив до стягнення з Відповідача 167 429,81 грн інфляційних втрат за загальний період з 11.01.2023 по 20.01.2023, нарахованих у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на суму основної заборгованості у розмірі 12 879 216,00 грн.
Оскільки час прострочення у неповному місяці менше половині місяця, тому за такий неповний місяць (з 11.01.2023 по 20.01.2023) інфляційна складова боргу не враховується.
З огляду на що колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про безпідставність стягнення в Відповідача інфляційних втрат у розмірі 167 429,81 грн. 
Тому рішення в частині стягнення інфляційних втрат слід скасувати, необхідно ухвалити в частині стягнення інфляційних втрат нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення 167 429,81 грн. інфляційних втрат – відмовити.

Обґрунтовуючи відсутність підстав для сплати належних Позивачу платежів, Відповідач посилався, зокрема, на офіційний лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, відповідно до якого засвідчено форс-мажорні обставини: військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президенту; підтверджено, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання яких форс-мажорних обставин.
В той же час, доводи Відповідача про те, що порушення зобов`язання сталось з боку Відповідача внаслідок дії форс-мажорних обставин колегією суддів відхилені з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Виходячи з наведених норм, наявність форс-мажорних обставин є підставою для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від обов`язку виконання основного зобов`язання. 
Нараховані Позивачем та пред`явлені до стягнення 12 879 216 грн. є основним зобов`язанням Відповідача перед Позивачем за надані йому послуги за Договором розподілу природного газу, укладеного шляхом підписання заяви приєднання №094205L5Н8АР016 від 01.01.2016, а не відповідальністю Відповідача. Враховуючи викладене, посилання відповідача на настання форс мажорних обставин не звільняє відповідача від обов`язку сплатити нараховану основну заборгованість. 

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні":
- Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово- промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно;
- форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Відповідно до частини 4 статті 263 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду від 01 червня 2021 року за № 910/9258/20 вказано, що у постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 року зі справи № 915/531/17, від 26 травня 2020 рок зі справи № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого: статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово- промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.
Відповідачем не наданий сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за договором (відсутність підстав для сплати Позивачу належних платежів).
Відтак, твердження Відповідача про звільнення від сплати належних Позивачу платежів (основної заборгованості, пені, інфляційних втрат, 3% річних) з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії Російської федерації проти України та введенням військового стану, є необґрунтованим.

Відповідач подав до суду чотири клопотання, в яких він просить суд зупинити розгляд справи № 904/535/223 до набрання чинності рішень по справам: №640/7137/22, №640/9962/21, 640/1125/20, 904/5998/20.
Доводи Акціонерного товариства "Дніпроазот" про необхідність зупинення провадження у справі № 904/535/223 до набрання чинності рішень по справам: №640/7137/22, №640/9962/21, 640/1125/20, 904/5998/20 є безпідставними з огляду на наступне. 
Частина 3 статті 195 ГПК України встановлює, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1 - 31 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.
Тобто, законодавець передбачив можливість зупинення провадження у справі на стадії розгляду справи по суті з конкретних підстав встановлених пунктами 1 - 31 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього ГПК України.
Разом з тим, як вбачається зі змісту клопотань, підставою зупинення розгляду справи Відповідач зазначив пункт 5 частини 1 статті 227 ГПК України, що прямо суперечить приписам ГПК України.

Крім того, порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами статей 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
За змістом пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
У разі зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України за вимогами статті 234 ГПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановлені ухвали (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.07.2019 у справі 904/4233/18).
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Під неможливістю розгляду зазначеної справи слід розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини четверта та шоста статті 75 ГПК України).
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17, від 17.12.2019 у справі № 917/131/19).
Крім того слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього (висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18 та від 10.06.2019 у справі № 914/1983/17).

З цього приводу також варто зауважити, що предметом спору у справі 904/5998/20 є зобов`язати АТ «Дніпропетровськгаз» при визначенні вартості наданих позивачу послуг з розподілу природного газу в період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за договором розподілу природного газу від 01.01.2016 №09420056EGBP016, застосувати тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.03.2016 № 425, а саме: 580,60 грн за 1000 куб.м. (без урахування ПДВ), за фізичний обсяг розподілу природного газу, з зазначенням відповідачем цього тарифу у первинних документах, складених на підтвердження виконання договору розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420056EGBP016.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач при здійсненні розрахунку вартості розподілу природного газу за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 використовує тариф, встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2020 № 3018 та постановою НКРЕКП №1156 від 24.06.2020, що на його думку є невірним та спричинило здійснення позивачем переплати, оскільки відповідач повинен використовувати тариф, встановлений постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425.
Підставою звернення до господарського суду по справі №904/5998/20 було те, що за результатами судового оскарження постанови НКРЕКП від 24.12.2019 №3018, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.06.2020 у справі №640/1125/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №640/1125/20, постанова НКРЕКП від 24.12.2019 №3018 визнана протиправною та скасована. Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі № 640/1125/20 набрала чинності 20.10.2020.
Так, предметом спору у справі  №640/1125/20 є постанова НКРЕКП від 24 грудня 2019 року №3018 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз». 
Скасовуючи рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.06.2020 у справі №640/1125/20 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №640/1125/20, та направляючи на новий розгляд справу 640/1125/20 Верховний Суд у своїй постанові від 23.12.2022 зазначив, що постанова НКРЕКП від 24 грудня 2019 року №3018 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» є нормативно-правовим актом.
Отже, постанова НКРЕКП від 24 грудня 2019 року №3018 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» встановлювала тариф виключно на 2020 рік, та автоматично втратила чинність з прийняттям постанови НКРЕКП від 24.06.2020 № 1156.
Таким чином, в незалежності від того на чию користь буде прийняте рішення в межах розгляду справи №640/1125/20, та враховуючи зміст правовідносин, які є предметом розгляду у вказаній справі, рішення в межах розгляду адміністративної справи не вплине на правовідносини сторін по справі 904/5998/20. 
При цьому постанова НКРЕКП від 24.12.2019 №3018 наразі не скасована, а тому підлягає застосуванню до правовідносин між АТ «Дніпроазот» та АТ «Дніпропетровськгаз» протягом І півріччя 2020 року. 

Предметом спору у справі  № 640/9962/21 є постанова НКРЕКП від 30 грудня 2020 року № 2768 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз».
Предметом спору у справі  № 640/7137/22 є оскарження АТ «Дніпроазот» постанови НКРЕКП від 22.12.2021 №2745 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «Дніпропетровськгаз» та визнання її такою, що не підлягає застосуванню з моменту її прийняття.
В якості обґрунтувань позову АТ «Дніпроазот» зазначає, що в порушення ч. 6 ст. 4 ЗУ «Про НКРЕКП» тариф є дискримінаційним, оскільки за надання послуг розподілу природного газу по газопроводу протяжністю в 15 км Позивач має платити більше ніж за послуги з транспортування природного газу, вартість послуг розподілу природного газу для Позивача перевищує планові витрати, що вкрай негативно вплине на здійснення Позивачем власної господарської діяльності.
Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, навіть у випадку скасування оскаржуваних відповідачем постанов НКРЕКП від 24.12.2019 №3018, від 24.06.2020 №1156, від 22.12.2021 № 2745, які є саме нормативно-правовими актами, а не актами індивідуальної дії, це не призведе до наслідків, які будуть передбачати здійснення перерахунку суми за надані послуги у минулому.
Отже, враховуючи зміст правовідносин, які є предметом розгляду у вказаній справі, рішення в межах розгляду адміністративних справ №640/7137/22, №640/9962/21, 640/1125/20 та господарської справи 904/5998/20 не вплине на правовідносини сторін по цій справі № 904/535/23, тому відсутні підстави для зупинення розгляду справи № 904/535/23 до набрання чинності рішень по цим справам.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції АТ "ДНІПРОАЗОТ" вже подавало до суду клопотання про зупинення провадження у справі:
- до набрання законної сили рішення окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/1125/20;
- до набрання законної сили рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/5998/20;
- до набрання законної сили рішення окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/9962/21;
- до набрання законної сили рішення окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/7137/22.
Відповідно до ч. 3 ст. 169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про порушення судом ст. 42,  ч. 3 ст. 169 ГПК України, оскільки господарським судом фактично не розглянуто подані Відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі. 
У частині 3 ст. 277 ГПК України перелічені випадки порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
В той же час, такої обов`язкової підстави для скасування судового рішення, як не розгляд господарським судом поданих стороною клопотань про зупинення провадження у справі, частина 3 ст. 277 ГПК України не містить.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки порушення господарським судом ч. 3 ст. 169 ГПК України (не розгляд поданих стороною клопотань) не призвело до неправильного вирішення справи, то, відповідно, відсутні й підстави для скасування рішення місцевого господарського суду з цих мотивів.  

10.07.2023 Відповідач подав до суду клопотання про призначення у справі економічної експертизи, на вирішенні якої поставити наступні питання:
- чи підтверджуються документально здійснений АТ "ДНІПРОАЗОТ" розрахунок переплати за Договором розподілу природного газу від 01.01.2016 №094205L5H8AP016 за 2020 - 2022 роки?
- чи підтверджується документально розмір переплати АТ "ДНІПРОАЗОТ" за надані АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" у 2020 році послуги у сумі 113 791 109,28 грн.?
- чи підтверджується документально розмір переплати АТ "ДНІПРОАЗОТ" за надані АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" у 2021 році послуги у сумі 338 563 411,86 грн.?
- чи підтверджується документально розмір переплати АТ "ДНІПРОАЗОТ" за надані АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" у 2022 році послуги у сумі 43 954 133,36 грн.?
Клопотання обґрунтоване тим, що АТ "ДНІПРОАЗОТ" вважає, що на даний час тариф на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, для АТ «Дніпропетровськгаз» не встановлено, і АТ «ДНІПРОАЗОТ», керуючись п. 6.2. Договору, до моменту встановлення Оператору ГРМ нового правомірно визначеного тарифу на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, має сплачувати за послуги АТ «Дніпропетровськгаз» у 2020-2023 роках за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ за фізичний обсяг розподілу природного газу (тобто за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425), і в строк до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (як це визначено п. 6.4. Договору)
На підтвердження вищевикладеного до матеріалів справи АТ "ДНІПРОАЗОТ" надавав Розрахунок переплати за Договором розподілу природного газу від 01.01.2016 №094205L5H8AP016.
Відповідно до цього розрахунку, який не спростований АТ "Дніпропетровськгаз" та неправомірно не досліджувався судом першої інстанції, АТ "ДНІПРОАЗОТ" має переплату за надані Позивачем послуги:
- у 2020 році у розмірі 113 791 109,28 грн.;
- у 2021 році у розмірі 338 563 411,86 грн.;
- у 2022 році у розмірі 43 954 133,36 грн.,
яка відповідно до п. 6 ст. 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем має бути врахована як оплата за отримані послуги у майбутніх періодах, у тому числі і у спірний період грудень 2022 року.
Тобто, за даними Відповідача, у АТ "ДНІПРОАЗОТ" відсутня заборгованість за надані послуги АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" у грудні 2022 року.
З огляду на складність розрахунку переплати за Договором розподілу природного газу від 01.01.2016 №094205L5H8AP016, а також враховуючи, що він охоплює періоди взаємовідносин Позивача і Відповідача, починаючи з 2020 року по кінець 2022 рік, тобто значно більше ніж спірний період у цій господарській справі (грудень 2022 року) та вимагає дослідження великої кількості первинних документів, а з`ясування наявності переплати та правильність визначення Відповідачем розміру такої переплати мають визначне значення для вирішення цієї господарської справи, до того ж обставини виникнення переплати не є правовими а економічними питаннями, тому у даному випадку необхідні спеціальні знання у економічній сфері, без яких встановити ці обставини неможливо.

Вищезазначене клопотання Відповідача про призначення у справі економічної експертизи задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза – це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
За таких обставин суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2021 у справі №917/1196/19.
Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу, що призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Колегія суддів констатує, що предметом позову у справі №904/535/23 є стягнення заборгованості за надані послуги річної замовленої потужності за грудень 2022 року, а не за період 2020 – 2022 роки, за який відповідач просить здійснити перерахунок. Отже, суд може самостійно визначити наявність/відсутність заборгованості у АТ «Дніпроазот» перед АТ «Дніпропетровськгаз» за грудень 2022 року за договором з розподілу природного газу без висновків економічної експертизи.
При цьому колегія суддів зазначає, що період, за який Відповідач просить здійснити перерахунок, охоплює періоди взаємовідносин Позивача і Відповідача починаючи з 2020 року по кінець 2022 рік, тобто значно більше ніж спірний період у цій господарській справі (грудень 2022 року), внаслідок чого не є предметом позовних вимог.
До того ж, Відповідач не оскаржує обсяг розподіленого природного газу, а причину переплати пов`язує лише із застосуванням Позивачем неправильного тарифу на послуги розподілу природного газу.
Отже, на даний час відсутні підстави для призначення у справі економічної експертизи. 

Доповнення до апеляційної скарги від 10.07.2023, у яких заявник апеляційної скарги наголошує на тому, що господарський суд не тільки не розглянув у судовому засіданні, призначеному на 16.05.2023 об 11:30, але й взагалі не взяв до уваги заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансліт» про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача у справі, чим грубо порушив норми процесуального права, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 266 ГПК України передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження встановлений ст. 256 ГПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.
Вступна та резолютивна частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/535/23 були проголошені в судовому засіданні 16.05.2023.
У даному судовому засіданні був присутній представник відповідача адвокат Осипов О.О.
Повне рішення складено 18.05.2023, та цього ж дня надіслано Відповідачу на його електронну адресу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 256 ГПК України, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Таким чином, з системного аналізу ст. ст. 256, 266, строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 у справі № 904/535/23, а отже, і строк для доповнення чи зміни апеляційної скарги на дане рішення слід обраховувати протягом двадцяти днів з дня вручення Відповідачу повного рішення суду, отже з 19.05.2023 по 06.06.2023.    
Основна апеляційна скарга подана відповідачем у встановлений ст. 256 ГПК України строк – 02.06.2023. Зі змісту апеляційної скарги не вбачається заперечення апелянта щодо отримання повного рішення суду на свою електронну адресу 18.05.2023.  
В той же час, Відповідач відправив до Центрального апеляційного господарського суду доповнення від 10.07.2023 до апеляційної скарги лише 10.07.2023, тобто з порушенням строку, протягом якого може бути подане доповнення до апеляційної скарги.
У доповненні до апеляційної скарги Відповідач просив поновити Акціонерному товариству «Дніпроазот» строк на подання до суду доповнень до апеляційної скарги, посилаючись на те, що обставини, наведені у доповненні, стали відомі останньому 07.07.2023 у процесі підготовки до судового засідання, призначеного на 10.07.2023. Водночас, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 про повернення зустрічної позовної заяви АТ «Дніпроазот» не отримувало, а ознайомилося з її змістом у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Колегія суддів не вважає за можливе поновити Акціонерному товариству «Дніпроазот» строк на подання до суду доповнень до апеляційної скарги, оскільки останнім не доведено, що його пропущено з поважних причин.
Також колегія суддів зазначає, що процесуальні наслідки подачі заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансліт» про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача у справі можуть стосуватися лише прав та обов`язків саме заявника, та не впливають на права та обов`язки Відповідача у справі.
На підставі вказаного, під час розгляду апеляційної скарги Відповідача на оскаржуване рішення колегією суддів не беруться до уваги доповнення від 10.07.2023 до апеляційної скарги направлені на адресу апеляційного суду 10.07.2023.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню в частині стягнення інфляційних та зміні в частині судового збору.
Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В силу вимог ст. 129 ГПК України у зв`язку із частковим задоволенням, як позову, так і апеляційної скарги судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог у наступному співвідношенні: 96,16% - з Відповідача; 3,84 % - з Позивача. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 у справі № 904/535/23 – задовольнити частково.
Скасувати рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 у справі № 904/535/23 в частині стягнення інфляційних втрат та змінити в частині судового збору.
В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 у справі № 904/535/23 – залишити без змін.
Ухвалити в частині стягнення інфляційних втрат нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", м. Дніпро до Акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам`янське Дніпропетровської області  про стягнення 167 429,81 грн. інфляційних втрат – відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам`янське Дніпропетровської області  на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", м. Дніпро 195 994,78 грн. судового збору за подачу позову.
Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", м. Дніпро на користь Акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам`янське Дніпропетровської області  11 296,69 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.  
Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена та підписана 07.08.2023.

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              М.О. Дармін

Суддя                                                                                                                         Е.В. Орєшкіна