П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/3511/23
Провадження № 22-ц/4815/818/23

Головуючий в Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Левчук О.В.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду
першої інстанції (вступна та резолютивна частини):
15 год. 14 хв. 17 травня 2023 року в м. Рівне
Повний текст судового рішення складено: 18 травня 2023 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
       У лютому 2023 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , де просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на підставі заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2013 року в справі №569/7994/13-ц, на її користь на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 659, 20 грн. на 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та визнати виконавчий лист, який виданий у цій справі, таким, що не підлягає виконанню.
       Позов мотивувала тим, що у лютому 2023 року судове рішення було пред`явлено до виконання, а платник аліментів має заборгованість з їх сплати за минулий час. При цьому у зв`язку із дорослішанням спільного сина на його утримання необхідно витрачати більше грошових коштів, в т.ч. на навчання, розвиток здібностей, оздоровлення, харчування тощо. Нинішній розмір аліментів не відповідає вимогам законодавства та інтересам дитини.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2023 року позов задоволено частково. 
       Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2013 року у справі №569/7994/13-ц, на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми на 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
       У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       При ухваленні свого рішення суд попередньої інстанції виходив із того, що встановлений розмір аліментів, зважаючи на збільшення витрат на утримання сина, зростання цін на всі групи товарів для дітей є недостатнім і не забезпечує право дитини на належний рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Тому така зміна аліментів буде достатньою для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству і не порушуватиме інтересів і становища обох сторін. Зважав на те, що передбачена Цивільним процесуальним кодексом України можливість стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходів у порядку наказного (безспірного) провадження є законодавчим визначенням оптимального і прийнятного розміру аліментів на одну дитину. При цьому відповідач не довів свою неспроможність сплачувати аліменти у цьому розмірі. Щодо позову в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, то міський суд зазначив, що ця вимога не може розглядатись в порядку загального позовного провадження. 
       На рішення суду заявником подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в невідповідності викладених в ньому висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосування норм матеріального права. 
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що оскаржуване рішення є хибним з огляду на усталену судову практику, в якій роз`яснено про правильне вирішення спірних правовідносин. Так, норма ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміна вже встановленого розміру аліментів: зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Проте у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б з огляду на наведені принципи спонукали до задоволення позову. З 2013 року матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився, адже він змушений здійснювати постійний догляд за своїм батьком - людиною з інвалідністю 1-ої групи. Єдиним доходом відповідача є соціальна допомога на утримання батька в розмірі 2 589 грн. На переконання заявника, спільна дитина забезпечена належними матеріальним утримання, враховуючи те, що аліменти у відповідності Закону України "Про виконавче провадження" стягуються в розмірі не нижче 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та те, що згідно зі ст. 141 СК України такою сумою грошових коштів вона повинна забезпечуватись матір`ю. Зауважував, що виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів було завершено у зв`язку із надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання, оскільки сторони дійшли згоди про добровільне забезпечення дитини. Згодом у лютому 2023 року стягувач повторно звернув виконавчий лист до виконання, що змусило платника аліментів продовжувати сплату в розмірі половини прожиткового мінімуму. 
З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції в частині зміни способу стягнення аліментів скасувати та прийняти в цій частині нове, яким в задоволенні позовної вимоги відмовити.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги. 
       Судом з`ясовано, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і це стверджується також свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , повторно виданого 19 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис 1354.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2013 року у справі №569/7994/13-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 659,20 грн. щомісячно, починаючи з 24 квітня 2013 до повноліття дитини.
       Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
       Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
       За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
       За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України).
       Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.
       Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
       За правилами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
       Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
       Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
       Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
       Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
       Роз`яснення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
       У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       Тобто законодавством чітко визначені умови зміни вже встановленого розміру аліментів: зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що ґрунтується на ст.192 СК України.
       Разом з цим Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).
       Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
       Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
       Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення відповідної позовної вимоги.
       Змінений розмір аліментів відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності з огляду на відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, та беручи до уваги, що платник аліментів є працездатною особою і має задовільний стан здоров`я, а тому в змозі сплачувати аліменти з урахуванням інтересів та потреб саме дитини.
       Цей розмір є необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
       Відповідач покликається на те, що з моменту присудження аліментів його матеріальний стан лише погіршився, зокрема внаслідок потреби у догляді за своїм батьком - особою з інвалідністю першої групи. 
       Між тим, батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини.
       Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
       Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Колегія суддів звертає увагу, що потреба стороннього догляду за батьком відповідача, який хоча й є особою з інвалідністю першої групи, але є пенсіонером та отримує відповідне соціальне забезпечення, не може нівелювати обов`язок платника аліментів з достатнього матеріального забезпечення спільної дитини. 
       Крім того, й ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу на догляд і утримання свого батька як з особою з інвалідністю через психічний розлад. 
       Тобто матеріальне забезпечення батька відповідача покривається державою. 
       Також апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_1 не брав участі у справі про стягнення аліментів, що убачається з заочного рішення суду у відповідній справі.
Отже, неможливість з`ясування судами обставин, які, на переконання відповідача, мають істотне значення для вирішення спору, пов`язана, певною мірою, із нехтуванням ОСОБА_1 такого принципу цивільного судочинства як змагальність сторін, але це не повинно унеможливлювати захист судом прав дитини на достатнє матеріальне забезпечення. 
За загальними правилами доказування, встановленими ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Тому сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Тобто доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Задля посилення захисту права дитини на належне утримання перенесено тягар доказування на платника аліментів, однак обставин, які унеможливлюють стягнення аліментів у новому способі та розмірі, заявник не підтвердив.
Решта доводів апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, вони були предметом дослідження попереднім судом та фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд і висвітлення цих обставин у зручний спосіб.
       При цьому слід роз`яснити, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
       Згідно із ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів бере до уваги також положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
       Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, за правилами ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2023 року - без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий :                                                                  С.В. Хилевич

Судді:                                                                                С.О.Гордійчук

С.С.Шимків