УХВАЛА

14 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 260/188/21
адміністративне провадження № К/990/22919/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закарпатської обласної прокуратури , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу вихідної допомоги у зв`язку із звільненням у розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 57777, 22 грн;
- зобов`язати Закарпатську обласну прокуратуру провести виплату позивачу вихідної допомоги у зв`язку із звільненням у розмірі середньомісячної заробітної плати в розмірі 57777, 22 грн, перевівши грошові кошти на банківський картковий рахунок позивача, відкритий в АТ «Альфа Банк», з відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 грудня 2020 року по день постановлення судового рішення, перевівши грошові кошти на банківський картковий рахунок відкритий в АТ «Альфа Банк», з відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 . Стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 20832,00 грн. Стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні за період з 29 грудня 2020 року по 07 грудня 2022 року у сумі 20889,68 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 . Стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 20347,53 грн. Стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні за період з 29 грудня 2020 року по 07 грудня 2022 року у сумі 125881,45 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Непогоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Закарпатська обласна прокуратура звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалами Верховного Суду від 11 квітня 2023 року, від 11 травня 2023 року та від 14 червня 2014 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
28 червня 2023 року до Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У тексті вчетверте поданої касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваного судового рішення заявник знову указав пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, в обґрунтування якої зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, зокрема, правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 18 травня 2023 року у справі №   580/3739/22, від 26 листопада 2020 року у справі №   200/13482/19, від 05 серпня 2020 року у справі №   686/20491/18 з приводу порушення норм процесуального права (статті 2 КАС України, статті 242 КАС України) та від 31 січня 2018 року у справі №   820/1119/16 щодо застосування норм статтей 40, 44 КЗпП України,  в якій зазначено, що оскільки позивача звільнено з підстав та в порядку, визначених Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
Щодо посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права, а саме: статті 2 КАС України та статті 242 КАС України та застосування вказаних норм без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 листопада 2020 року у справі №200/13482/19-а та від 05 серпня 2020 року у справі №686/20491/18, Суд зауважує, що висновки, викладені Верховним Судом у згаданих справах, не є релевантними до цієї справи.
Так, у справі № 200/13482/19-а предметом спору є наказ про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тоді як спірним у цій справі є питання щодо права позивача на вихідну допомогу при звільнення. 
Щодо справи № 686/20491/18, то вона розглянута Верховним Судом за правилами цивільного судочинства, в той час як заявник посилається на порушення норм процесуального права, визначених Кодексом адміністративного судочинства України.
Суд також не приймає до уваги посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, викладену у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16 щодо застосування статей 40, 44 Кодексу законів про працю України, оскільки Верховним Судом сформовано практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо права на виплату вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України у разі звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), викладену, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 11 лютого 2021 року у справі №420/4115/20, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 17 березня 2021 року у справі №420/4581/20, від 26 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.006923.
Щодо посилання заявника на неврахування судами правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 травня 2023 року у справі № 580/3739/22, то вірто наголосити, що апеляційний суд розглянув справу 21 березня 2023 року, а тому висновки Верховного Суду у справі № 580/3739/22 не могли бути ним враховані. 
З огляду на це Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також скаржник у касаційній скарзі зазначає про необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 17 березня 2021 року у справі № 420/4581/20, від 30 березня 2021 року у справі № 640/25354/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/2449/20, від 15 квітня 2021 року у справі № 440/3166/20, від 09 липня 2021 року у справі № 160/4745/20, від 22 липня 2021 року у справі № 300/2000/20 та від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Так, Верховний Суд в ухвалах від 11 травня 2023 року та від 14 червня 2023 року вже надавав оцінку підставам касаційного оскарження, передбаченим пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
Звертаючись з касаційною скаргою вчетверте Закарпатська обласна прокуратура, наводить аналогічні підстави, вказує ті самі постанови Верховного Суду, яким вже була надана оцінка в ухвалах про повернення касаційної скарги.
Отже, при поданні цієї касаційної скарги заявником касаційної скарги не взято до уваги  висновки щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині викладення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, тобто касаційна скарга відповідача не відповідає нормам процесуального закону, зокрема, в частині належного обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до оформлення касаційної скарги та проігнорував роз`яснення Верховного Суду щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.
Інші мотиви касаційної скарги зводяться до цитування норм, наведення нормативно-правових актів, часткового опису обставин справи та переоцінки доказів, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин, Верховний Суд не вирішує заяву про поновлення пропущеного процесуального строку.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.
2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.  
Суддя                                                                                                                 С.А. Уханенко