Ухвала 
24 липня 2023 року
м. Київ
справа № 206/251/21
провадження № 61-10591ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пашніної Анни Володимирівни, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна, про розірвання договору довічного утримання, повернення квартири у власність, скасування заборони на відчуження майна,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , звернулася до суду з указаним вище позовом.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Розірвано договір довічного утримання, укладений 18 червня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О. В. 
та зареєстрованого в реєстрі за № 585. 
Застосовано наслідки розірвання договору довічного утримання та повернуто шляхом визнання за ОСОБА_2 право особистої приватної власності 
на нерухоме майно - квартиру 
АДРЕСА_1 . 
В іншій частині відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2023 року в оскаржуваній частині скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 
2023 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у даній справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 086,00 грн.
У липні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пашніна А. В., 
із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 07 червня 2023 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
1. Касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском строку 
на касаційне оскарження, проте касаційна скарга містить клопотання 
про поновлення цього строку, посилаючись на те, що останній пропущено 
з поважних причин, оскільки копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду від 07 червня 2023 року було отримано заявником лише 
20 червня 2023 року, на підтвердження чого надає докази.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення 
не було вручено у день його проголошення або складення, має право 
на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 
Ураховуючи наведені заявником обставини, Верховний Суд уважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити.
2. Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення 
від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених 
частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, 
в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, 
та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Таким чином оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку 
із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 
ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах 
є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується 
з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, 
від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року 
у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі 
№ 522/2732/16-ц).
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Пашніної А. В., 
не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, заявник, як на підставу касаційного оскарження судових рішень узагальнено посилається пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України 
(не зазначаючи постанови Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом), а також на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте 
не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Таким чином, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу з посиланням 
на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, надати суду касаційну скаргу у новій редакції 
та надати копії уточненої касаційної скарги і додані до неї матеріали відповідно до кількості учасників справи. У разі подання уточненої касаційної скарги шляхом формування документа у системі «Електронний суд» заявникові необхідно надати докази надсилання уточненої касаційної скарги на адресу інших учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, 
про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Пашніної Анни Володимирівни, про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Пашніній Анні Володимирівні, строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року.
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пашніної Анни Володимирівни, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                               Д. Д. Луспеник