П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  134/837/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лабай О.В.   
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
02 серпня 2023 року                                                                                           м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про притягнення до адміністративної відповідальності, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Крижопільського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Сторони в судове засідання не з"явились. Позивачем подано клопотання про здійснення апеляційного розгляду справи без його участі.
Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою № 594 від 04 травня 2023 року, винесеною начальником Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Ліщиною Я.М., на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5 100,00 грн. за ч.2 ст.210-1 КУпАП, а саме, відмова вибути у військову частину, що є невиконанням обов`язків, передбачених в ч. 2, 3 ст. 17 Закону України «Про оборону», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
13 травня 2023 року на адресу позивача поштовим відправленням № 2360003018478 від 08.05.2023 року згідно з штампом Укрпошти на конверті, надійшла оскаржувана постанова № 594 від 04.05.2023 року разом із супровідним листом від 06 травня 2023 року.
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 23.03.2023 № 38/564 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.
24.04.2023 року позивачем було надано до другого відділу Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяву про надання відстрочки від призову, на копії вказаної заяви зазначено резолюцію про відсутність права на відстрочку, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову від 24.042023 року.
25 квітня 2023 року громадянину ОСОБА_1 була вручена повістка № В2/1450 з вимогою прибути 26 квітня 2023 року до другого відділу Тульчинського РТЦК та СП, для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 нц (повністю - 169 навчальний центр Збройних Сил України), що підтверджується розпискою про отримання повістки № В2/1450.
26 квітня 2023 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 прибув до другого відділу Тульчинського РТЦК та СП у визначений повісткою дату, час та місце, але відмовився вибувати у військову частину, що визнається самим Позивачем у позовній заяві, поясненнях до протоколу, рапортом офіцера другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 та поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані на військову службу за призивом під час мобілізації 26 квітня 2023 року, де біля прізвища ОСОБА_1 стоїть відмітка «відмова».
26 квітня 2023 року заступником начальника Тульчинського РТЦК та СП, капітаном ОСОБА_2 , в присутності ОСОБА_1 було складено протокол № 576 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченим ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.
ОСОБА_1 було повідомлено про те, що справа за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП буде розглядатись начальником Тульчинського РТЦК та СП 4 травня 2023 року о 11 годині 00 хвилин в кабінеті № 21 Тульчинського РТЦК та СП та роз`яснено вимоги ст. 268 КУпАП, що підтверджується розпискою від 26.04.2023 року.
04 травня 2023 року начальником Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, підполковником Я. М. Ліщиною, за участі ОСОБА_1 , було розглянуто адміністративну справу про вчинення ним  адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, за результатами розгляду якої, прийнято постанову № 594 про визнання ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративного стягнення у виді штрафом розміром 5100 гривень.
Позивач, не погодившись з притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням адміністративного стягнення, звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в його діях відсутній склад правопорушення.
Відмовляючи в задоволенні позивних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.
Судом першої інстанції не встановлено порушень при опрацюванні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні відповідачем постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та враховує наступне.
У відповідності до положень ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно вимог ст. ст.1,3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
Згідно положень ч. 3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211(крімправопорушень,вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).  Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що 23 березня 2023 року позаштатною постійно діючою комісією Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК від 23.03.2023 року. На копії заяви позивача зазначено резолюцію про відсутність права на відстрочку, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову від 24.042023 року. Тобто позивач був обізнаний про відмову йому у наданні відстрочки на момент розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Таким чином, оскільки на момент прийняття оскаржуваної постанови від 04 травня 2023 року, позивач не мав права на відстрочку згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вдруге відмовився вибувати у військову частину, колегія суддів погоджується з висновок м суду першої інстанції, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП.
Окрім того, відповідачем дотримано вимог законодавства і при винесенні оспорюваної постанови від 04 травня 2023 року про накладення адміністративного стягнення на позивача, оскільки посадовою особою, яка винесла постанову, враховано характер вчиненого правопорушення, особу позивача, і накладено штраф у розмірі, передбаченому санкцією статті.
Заперечення позивача, щодо винесеної постанови зводяться щодо його незгоди із рішенням ненаданням останньому відстрочки від мобілізації, проте доказів, щодо оскарження даного рішення ні позивачем ні його представником не надано.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.
При цьому, суд не встановив порушень при опрацюванні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.
В свою чергу, під час розгляду цієї справи, позивач не надав будь-яких доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні інкремінованого йому правопорушення.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам сторін. Жодних нових доводів, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Щодо інших доводів скаржника, зазначений у апеляційній скарзі, колегія суддів, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Зокрема, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 липня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.