П О С Т А Н О В А
іменем  України 
01 серпня 2023 року 	 	справа 280/12418/21	

                    Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
                              головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                    судді  Головко О.В., Ясенова Т.І.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2022 (суддя Бойченко Ю.П) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань 

ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 14.12.2021 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік та стягнути таку допомогу.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2022, прийнятому у спрощеному провадженні,  позов задоволений частково: 
              - визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.          
Прийняте рішення суд мотивував тим, що згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2018 №51, на підставі п.33.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 вирішено виплатити військовослужбовцям, зазначеним у наказі, в т.ч. і ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2018 №279 вирішено вважати нереалізованим, в т.ч. підпункт 4.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2018 №51 щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань молодшому сержанту ОСОБА_1 . Суд зазначив, що із прийняттям відповідачем наказу від 12.03.2018 №51, у позивача виникли виправдані очікування щодо отримання матеріальної допомоги, враховуючи також те, що у позивача були і причини для її отримання (смерть рідної по крові людини). Крім того, наказ від 12.03.2018 №51 не скасований, оскільки відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2018 №279 його вирішено вважати нереалізованим.
          В апеляційній скарзі військова частина просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, яким передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Вказують на недостатність бюджетних асигнувань як на підставу не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 
Переглядаючи справу в межах заявленої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного:
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 27.06.2016 по 24.05.2020, що підтверджується записами у його військовому квитку, виданому 26.05.1997 Запорізьким об`єднаним міським воєнним комісаріатом Запорізької області, серії НОМЕР_2 .
Під час проходження військової служби позивач звернувся до відповідача із рапортом від 12.03.2018 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, у зв`язку із смертю матері. До рапорту додано копію свідоцтва про смерть від 07.03.2018 серії НОМЕР_3 , виданого Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.
Як вбачається з витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2018 №51, на підставі п. 33.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 вирішено виплатити військовослужбовцям, зазначеним у наказі, в т.ч. і ОСОБА_1 , матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2018 №279 вирішено вважати нереалізованим, в т.ч. підпункт 4.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2018 №51 щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань молодшому сержанту ОСОБА_1 .
Адвокат позивача звертався із запитом від 21.05.2021 до відповідача, в якому просив надати інформацію щодо спірної виплати.
Листом від 25.05.2021 №35/1092 відповідач повідомив, що причиною невиплати матеріальної допомоги слугувала відсутність бюджетних асигнувань, при цьому така допомога не відноситься до обов`язкових видів грошового забезпечення і виплачується за наявності бюджетних коштів.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно підпункту 3 пункту 5 цієї постанови керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
В силу пункту 7 Постанови №704 видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Пунктами 1, 7, 9 розділу ХХIV Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Відповідно до пункту 7 наказу Міністерства оборони України від 15.02.2018 №65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.
Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.
У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та інші поважні причини), які стали підставою для порушення клопотання та розмір потреби.
З аналізу викладених норм вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).
З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зокрема подав за підпорядкуванням рапорт, вказавши причину отримання допомоги (у зв`язку із смертю матері) з наданням відповідних доказів (копія свідоцтва про смерть від 07.03.2018).
Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2018 №51, вирішено  виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік. Вказаний наказ є чинним та не скасованим. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дій, та прийняття наказу з позитивним рішенням, зобов`язаний виплатити таку допомогу.
Вказана правова позиція узгоджується з приписами частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що невиплата позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань зумовлена відсутністю коштів для виплати матеріальної допомоги.
Європейський Суд з прав людини у справах Кечко проти України, Сук проти України та інших неодноразово наголошував, що державні органи не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачу, який виконав для її отримання всі залежні від нього дії, та підстави для відмови у її виплаті у ході  розгляду даної справи не встановлено.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241 – 244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2022 – без змін.

Постанова набирає законної сили з 01.08.2023 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               судді                                                                      О.В. Головко 

                               судді                                                                      Т.І. Ясенова