УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/204/23 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О. 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        16 серпня 2023 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за  участі захисника Морозова Вадима Юрійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Морозова Вадима Юрійовича, діючого в інтересах  ОСОБА_1 , на постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 травня 2023 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 травня 2023 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з  ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.
       Згідно з постановою судді місцевого суду,  ОСОБА_1 16.01.2023 о 13:10 год по вул. Центральна с. Заболоть Житомирського району Житомирської області керував автомобілем марки «ГАЗ-2410», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», результат тесту 0,44 проміле, тест №178, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Морозов В.Ю. подав апеляційну скаргу в інтересах  ОСОБА_1 , в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема, вважає, що показник 0,44 проміле алкоголю у повітрі є меншим за 0,5 проміле алкоголю у повітрі, що є мінімальною межею вмісту алкоголю згідно з Віденською Конвенцією, а тому склад адміністративного правопорушення передбачений ст.130 КУпАП відсутній. Також, на думку захисника, у справі відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції не зазначено жодних ознак алкогольного сп`яніння, які відсутні і при візуальному огляді відеозаписів, а сам протокол оформлено фрагментально, неналежним чином та з порушенням вимог закону. Вважає, що справність драгеру не була підтверджена, а інспектором поліції не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Крім того, працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, оскільки не вбачали в нього стану алкогольного сп`яніння.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.
Як правильно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 079148 від 16.01.2023; чеком тесту № 178 приладу «Drager Alcotest 6820» та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно яких проба огляду на стан сп`яніння позитивна та становить 0,44 проміле; письмовими поясненнями  ОСОБА_1 ; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №100090 від 16.01.2023, згідно якої  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1, 5 ст.121 КУпАП; відеозаписами з яких вбачається, що 16.01.2023 о 13:10 год працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки «ГАЗ-2410» під керуванням  ОСОБА_1  у зв`язку з порушенням останнім правил користування ременями безпеки та в подальшому погодився пройти огляд за допомогою алкотестера «Alcotest Drager» на місці зупинки, після продування вказаного приладу ознайомився з результатом, який становив 0,44 проміле та погодився з ним, після чого поліцейський роз`яснив  ОСОБА_1  права; свідоцтвом про повірку газоаналізатора Alcotest 6820, номер приладу ARFK-0001, яке чинне до 11.11.2023, сертифікатом відповідності цього приладу та декларацією про відповідність вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів. 
Протокол про адміністративне правопорушення, чек за результатами тестування спеціальним засобом «Drager Alcotest 6820», акт огляду підписано  ОСОБА_1   без зауважень, надані відповідні пояснення, які свідчать про згоду з діями працівників поліції.
Даних про те, що  ОСОБА_1 наполягав на направленні його для проведення огляду у медичному закладі охорони здоров`я матеріали справи не містять.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводами апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи висновків суду першої інстанції не спростовано. На наявному в матеріалах справи відеозаписі із нагрудної камери поліцейського об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та в достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вбачається, що зупинка автомобіля, яким керував  ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст.35 Закону України «Про національну поліцію», була обумовлена порушенням водієм Правил дорожнього руху, про що було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.ч.1,5 ст.121 КУпАП (а.с.10).  ОСОБА_1  безумовно погодився із результатом проведеного огляду на стан сп`яніння із застосуванням технічних засобів, ніяких заперечень не виказував. Доводи захисника про те, що поліцейські не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та не роз`яснили йому права, суд вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються дослідженим відеозаписом. 
Щодо посилань захисника на Віденську конвенцію про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, в якості підстави підтвердження того, що ступінь алкогольного сп`яніння, виявлений у нього під час огляду, не перевищує допустиму норму та визначений рівень, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними та погоджується з висновком місцевого суду, оскільки відповідно до «Віденської конвенції про дорожній рух» від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Україною, у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках і у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря що видихається (0,25 проміле).
Згідно пункту 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі-Інструкція) установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле.
Судом встановлено, що цифровий показник тесту із використанням приладу «Драгер» у ОСОБА_1  складав 0,44 проміле у повітрі, що видихається, що відповідно перевищує і міжнародну норму природного вмісту алкоголю у повітрі, що видихається - 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Зважаючи на те, що ОСОБА_1  пройшов огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів і не висловив своєї незгоди з його результатами, правових підстав для проведення огляду в закладі охорони здоров`я не було. 
Також закон не вимагає присутності свідків при проведенні огляду водія на стан сп`яніння за умови здійснення відеофіксації (ст.266 КУпАП). 
Апеляційний суд зауважує, що оскільки під час апеляційного розгляду справи були вислухані та оцінені усі доводи захисту ОСОБА_1 , які він не зміг висловити у місцевому суді, дана оцінка доказам у справі, а також те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи у його відсутність та порушення права на захист є такими, що на правильність постановленого судового рішення не впливають. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винність  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно  ОСОБА_1  немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Морозова Вадима Юрійовича, діючого в інтересах  ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 травня 2023 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Галацевич