П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/10112/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк М.В.
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
07 серпня 2023 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України та до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без прийняття рішення документів про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності поданих відповідно до заяв від березня 2018 року, лютого 2019 року, вересня 2020 року та з урахуванням заяв від 20.05.2021 року та 15.11.2021 року;
- зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в 15-ти денний строк після отримання повного пакету документів разом із складеним висновком про призначення одноразової грошової допомоги надіслати їх до Міністерства внутрішніх справ України відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707; 
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяви від березня 2018 року, лютого 2019 року, вересня 2020 року та з урахуванням заяв від 20.05.2021 року та 15.11.2021 року про призначення виплати одноразової грошової допомоги та прийняти відповідне рішення за результатами їх розгляду
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року позов задоволено частково.
А саме, судом:
- визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення листом від 23.06.2022 № 16435/15-2022 матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 без прийняття по них рішення;
- зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в 15-ти денний строк після отримання від ОСОБА_1 повного пакету документів, повернутих останньому листом від 27.07.2022 № 131/22-2022, та разом із складеним висновком про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 надіслати їх до Міністерства внутрішніх справ України для повторного розгляду та прийняття рішення;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяви та надані матеріали про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707 та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду таких матеріалів з урахуванням висновків суду.
В задоволені решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем - Міністерством внутрішніх справ України, подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.
Позивач та Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Розгляд справи відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Судом встановлені наступні обставини справи.
Наказом  начальника УМВС України у Вінницькій області № 118 о/с від 22.12.2002 позивача звільнено з органів внутрішніх справи у запас з 23.12.2002.
10.01.2003 року при первинному огляді МСЕК позивачу установлено ІІІ групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності. Згідно висновку військово-лікарської комісії УМВС України у Вінницькій області від 18.12.2002, захворювання позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків.
У зв`язку із цим, відповідно довідки Вінницької обласної дирекції НАСК "Оранта" № 4-13/459/132 від 28.02.2018 на підставі довідки № 104 від 17.01.2003, позивачу виплачена страхова сума за втрату працездатності 3200 грн.
В подальшому, згідно повторного огляду МСЕК від 25.01.2018 позивачу установлено ІІ групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності.
В березні 2018 року позивач звернувся до УМВС України у Вінницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги за втрату працездатності по причині встановлення МСЕК вищої групи інвалідності та відповідного відсотку втрати працездатності.
Однак, листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України № 15/2-1230 від 06.04.2018 року в задоволенні такої заяви було відмовлено. 
Позивач в лютому 2019 року повторно звернувся до УМВС України у Вінницькій області із аналогічною заявою, в задоволенні якої листом № 88/22-2019 року від 27.03.2019 ліквідаційною комісією УМВС було відмовлено та повернуто її з доданими документами. Причиною такої відмови слугувало те, що Порядок № 707 до заявника не застосовується, оскільки друга група інвалідності встановлена 25.01.2018, тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до ст. 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі смерті (загибелі) або каліцтва працівника міліції".
Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач 09.09.2020 знову звернувся із заявою до УМВС України у Вінницькій області, яка задоволеною знову ж таки не була з наведених вище підстав.
Вважаючи, що своєю поведінкою як МВС України так і Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області допустили протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду його заяв про можливість виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 707, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2021 по справі № 120/7239/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності. Зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707, за наслідком розгляду яких зобов`язано прийняти висновок та надіслати його до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення.
На виконання даного судового рішення від 27.01.2021, Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області підготувала висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до п. 1.2 Порядку № 707, у якому визначила розмір одноразової грошової допомоги до виплати – 5335,20 грн., та супровідним листом від 19.01.2022 № 23/22-2021 скерувала на адресу МВС України відповідний висновок та пакет документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги в порядку та на умовах визначених Порядком № 707.
Дані матеріали були направлені на розгляд в Департамент фінансово-облікової політики МВС України.
Втім, за результатами розгляду таких документів Департамент фінансово-облікової політики МВС України дійшов висновку про те, що оскільки позивачу другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено в 2018 році за результатами повторного огляду МСЕК, тому на спірні правовідносини поширюється Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі – Порядок № 850). 
Тому, вважаючи неможливим поширення Порядку № 707 на позивача, листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 23.06.2022 № 16435/15-2022 матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 було повернуто без прийняття рішення до Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області.
У свою чергу, Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області отримавши на свою адресу повернуті від МВС України матеріали щодо позивача, листом від 27.07.2022 № 131/22-2022 повернула їх останньому у зв`язку з відсутністю потреби.
Відтак, вважаючи, що МВС України протиправно без прийняття відповідного рішення повернуло документи щодо призначення одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача – МВС України, щодо повернення без прийняття рішення направлених на розгляд Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області матеріалів відносно призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку № 707 не можна визнати такими, які вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, суд першої інстанції належним способом захисту прав позивача, порушених такими протиправними діями, відзначив зобов`язання МВС України повторно розглянути заяви та надані матеріали про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку №707 та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду таких матеріалів з урахуванням висновків суду.
В частині ж зобов`язальних вимог відносно Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою забезпечення МВС України можливості повторного розгляду раніше повернутих матеріалів про призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу слід зобов`язати Ліквідаційну комісії УМВС України в 15-ти денний строк після отримання від ОСОБА_1 повного пакету документів, повернутих останньому листом від 27.07.2022 № 131/22-2022, та разом із раніше складеним висновком про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , надіслати їх до МВС України для розгляду та прийняття рішення. 
Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції лише в частині задоволених вимог у відповідності до приписів ст. 308 КАС України,, відзначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №580-VIII), відповідно до частини 1 статті 97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23.12.15, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.
Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.
Частинами 1 та 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції станом на виникнення права отримання одноразової грошової допомоги) передбачалось, що працівник міліції підлягає обов`язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій.
У разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.
Положеннями частини 2 статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції, що діяла до 1 січня 2007 року, Кабінет Міністрів України уповноважувався лише встановлювати порядок та умови страхування працівників міліції.
На виконання цієї норми права Кабінетом Міністрів України постановою від 29 червня 1991 року № 59 затверджено Положення про порядок і умови державного обов`язкового страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, яким визначено порядок і умови проведення страхових виплат, передбачених законом у разі настання подій, вичерпний перелік яких наведено в законі, встановлено критерії визначення розміру відшкодування в залежності від ступеня втрати працездатності в межах граничної суми, встановленої цією нормою закону. Визначено особу страховика - Національну акціонерну страхову компанію "Оранта" (до 2005 року на підставі безпосередньо положень цієї постанови, а з 2005 року - згідно з результатами проведених тендерів) за рахунок цільових бюджетних коштів, які йому перераховувалися МВС України.
Законом України від 03.11.2006 року № 328-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб", який набрав чинності з 01.01.2007 року, внесено зміни до Закону України "Про міліцію", зокрема, статтю 23 даного Закону викладено в наступній редакції: у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства".
Тобто, з 01.01.2007 року інститут обов`язкового державного особистого страхування працівників міліції ліквідовано, на заміну йому було запроваджено інститут компенсаційних виплат у вигляді одноразової грошової допомоги працівникам міліції у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного йому під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
На виконання цих положень Кабінетом Міністрів України було прийнято 12 травня 2007 року Постанову № 707, якою затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 707) та визнано такою, що втратила чинність, - Постанова Кабінету Міністрів Української РСР від 29 червня 1991 року № 59.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 установлено, що виплати згідно з цією постановою здійснюються з 1 січня 2007 року за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ.
Крім того, на виконання пункту 3 постанови КМ України № 707 з метою врегулювання правового механізму завершення страхових виплат за страховими випадками, що настали до 1 січня 2007 року, постановою Кабінету Міністрів України № 593 від 17 червня 2009 року затверджено Порядок та умови завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до 1 січня 2007 року (далі - Порядок № 593).
За змістом пункту 1 Порядку № 593, виплата страхових сум за страховими випадками здійснюється в разі установлення групи інвалідності, що настала у період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення зазначеного строку внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю, у розмірі: трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи.
У разі виникнення в працівника міліції права на отримання страхової суми в більшому розмірі вона виплачується з урахуванням раніше виплаченої суми.
7 листопада 2015 втратив чинність Закон України "Про міліцію" та набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію".
На виконання статті 23 Закону України "Про міліцію", постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року N 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (Порядок N 850).
Пунктом 2 зазначеної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року N 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" (12 березня 2015 року) мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року N 707 (Порядок № 707).
В даному випадку, як встановлено судом та не заперечується сторонами, 25.01.2018 в результаті повторного огляду МСЕК позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності.
Отже, суд першої інстанції вірно зауважив, що на час установлення позивачу II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, чинними є обидва Порядки (№707 і № 850), які регулюють однопредметні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію".
Натомість, правову оцінку обставинам, яку саме процедуру розгляду ініційованого позивачем питання слід застосувати до даних правовідносин, уже надано Вінницьким окружним адміністративним судом у рішення від 27.01.2021 у справі № 120/7239/20-а за позовом   ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України та Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили.
Так, у справі № 120/7239/20-а міститься висновок про те, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію", здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена саме втрата працездатності. А оскільки ОСОБА_1 набув таке право у 2003 році, так як згідно довідки МСЕК позивачу з 10.03.2003 встановлено ІІІ групу інвалідності, тобто до 12.03.2015 року, а січень 2018 року (встановлення ІІ групи інвалідності) є за своєю природою не набуття права, тобто призначення інвалідності, а лише підвищення групи інвалідності, тому розмір допомоги має бути призначений у відповідності з нормами саме Порядку № 707.
Вказані обставини стали підставою для зобов`язання Ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707, та прийняття висновку з подальшим його надісланням до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на набуття одноразової грошової допомоги у разі інвалідності відповідно до умов Порядку № 707 є підтвердженим судовим рішенням від 27.01.2021 по справі № 120/7239/20-а, що набрало законної сили, а обставини необхідності розгляду поданих документів згідно з цим же Порядком № 707 є приюдиційними згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, а отже додатковому доказуванню в межах розгляду даної адміністративної справи не підлягають.
Так, положеннями пунктів 5-6 Порядку № 707 передбачено, що для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера.
Для виплати грошової допомоги обов`язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" про проведену або не проведену раніше виплату.
Як зазначено у п. 7 Порядку № 707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).
МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.
Таким чином, відповідач, апелянт у справі, отримавши від Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області доопрацьовані матеріали разом із висновком щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до умов Порядку №707, був зобов`язаний у десятиденний строк після надходження зазначених документів прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні виплати грошової допомоги згідно з процедурою, визначеною Порядком № 707, оскільки вказаним Порядком не передбачено можливості повернення без розгляду поданих заявником документів.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача – МВС України, щодо повернення без прийняття рішення направлених йому на розгляд Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області матеріалів відносно ОСОБА_1 
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 20.03.2002 № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002).
Судом також враховано, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п.158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Отже суд першої інстанції обгрунтовано та підставно дійшов висновку, що в межах даних правовідносин та всіх обставин встановлених як в даному провадженні, так і під час розгляду справи №120/7239/20, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання МВС України повторно розглянути заяви та надані матеріали про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку № 707 та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду таких матеріалів з урахуванням висновків суду. 
Щодо інших доводів апеляційної скарги, то останні фактично дублюють доводи апелянта, попередньо викладені у відзиві на позовну заяву, які були повно та всебічно розглянуті судом першої інстанції та є такими, що не змінюють висновків оскаржуваного рішення, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Матохнюк Д.Б.