ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/5412/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 року (головуючий у першій інстанції Черниш О.А.) в адміністративній справі №340/5412/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

22.11.2022 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі – відповідач, ГУДПС), в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення:  форми "Ф" №0070937-5107-1101 від 04.06.2020 року про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 4340, 55 грн.; форми "Ф" №0070938-5107-1101 від 04.06.2020 року про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 58099, 01 грн.; форми "Ф" №0070939-5107-1101 від 04.06.2020 року про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 4840, 68 грн.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року залишено без руху позовну заяву у зв`язку з тим, що вона подана без додержання вимог, установлених частинами 3, 6 статті 161 КАС України, та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, документу про сплату судового збору у розмірі 992, 40 грн. та копій оскаржуваних податкових повідомлень-рішень або клопотання про їх витребування від відповідача.
Позивач у встановлений судом строк подав до суду документ про сплату судового збору, клопотання про витребування від відповідача оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Також на виконання ухвали суду позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, у якій вказав, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 року в адміністративній справі №340/3350/21 з нього стягнуто в дохід місцевого бюджету податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 66 528, 96 грн. Копію цього рішення суду він не отримував, а про його існування дізнався лише у листопаді 2022 року після ознайомлення у відділі ДВС з матеріалами виконавчого провадження ВП №69228286. Стверджував, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення форми "Ф" від 04.06.2020 року також не отримував. Позивач просить суд поновити йому строк звернення до суду з цим позовом, посилаючись на те, що про порушення своїх прав оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями він не міг дізнатися раніше ніж до 21.11.2022 року, коли ознайомився у Єдиному державному реєстрі судових рішень зі змістом рішення суду в адміністративній справі №340/3350/21.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2022  року позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим)  платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.
Апелянт зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення №0070937-5107-1101 від 04.06.2020 року, №0070938-5107-1101 від 04.06.2020 року, №0070939-5107-1101 від 04.06.2020 року на загальну суму 67280,24 грн., він не отримував засобами поштового зв`язку або особисто.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 р. у справі №340/3350/21 (суддя Черниш О.А.), задоволено адміністративний позов Головного управління ДПС у Кіровоградській області, а саме стягнуто з ОСОБА_1 в дохід місцевого бюджету податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 66528,96 грн.
Апелянт зазначає, що 09 лютого 2022 року з адвокатом Пономарьовим О.В. було розірвано договір про надання правової допомоги в односторонньому порядку в зв`язку з неузгодженістю оплати за виконану в майбутньому допомогу по іншим справам. Адвокат не передавав копію рішення по справі №340/3350/21.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022р.; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022р. №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022р. №341/2022; на 90 діб Указом Президента України від 07.11.2022р. №757/2022.
Апелянт зазначає, що з введенням військового стану не працював Єдиний Державний реєстр судових рішень, у зв`язку з цим позивач не мав можливість отримати інформацією про справі №340/3350/21, оскільки жодних позовних заяв з додатками та ухвал про відкриття провадження по справі не отримував.
Також, апелянт зазначає, що суддя Черниш О.А. прийнявши до свого провадження  позовну заяву про скасування податкових повідомлень - рішень вирішила здійснити захист свого попереднього рішення від 29 грудня 2021 року не взявши самовідвід, оскільки брала участь у справі між тими самими сторонами та з приводу тих самих рішень суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за правилами частини 2 статті 122 КАС України мав право оскаржити ці податкові повідомлення-рішення до суду у строк до 30.12.2020 року. Проте з позовом до суду про скасування податкових повідомлень-рішень він звернувся лише у листопаді 2022 року. Позивач повинен і міг дізнатися про порушення своїх прав спірними податковими повідомленнями-рішеннями принаймні ще у вересні 2021 року, коли отримав копію позовної заяви ГУ ДПС у Кіровоградській області про стягнення з нього податкового боргу, визначеного цими рішеннями (до якої зокрема були додані копії корінців податкових повідомлень-рішень), та ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.09.2021 року про відкриття провадження у справі №340/3350/21 за вказаним позовом ГУ ДПС у Кіровоградській області.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
За частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. 
Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. 
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених  Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).
У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001р. зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).
Відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Слід зазначити, що інститут строку давності, необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобами захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини в по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).
Зазначене дає підстави дійти до висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Відповідно до ч.2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).
Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч. 4  ст. 122 КАС України).
Відповідно до пункту  56.1 статті 56    ПК України  рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з пунктом  56.18 статті 56 ПК України  з урахуванням строків давності, визначених  статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту  56.17  цієї статті (пункт  56.19 статті 56 ПК України).
Верховний Суд у складі об`єднаної судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 зазначив, що норма пункту  56.18 статті 56 ПК України  не визначає процесуального строку звернення до суду та не є спеціальною, а також регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.
У подальшому, Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 640/11650/21, та Верховний Суд у складі об`єднаної судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а та сформулював такий правовий висновок - процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною 2  статті 122 КАС України  - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Верховний Суд зазначив, що у перехідний період для забезпечення реалізації права особи на звернення до суду у вказаних умовах їй має бути забезпечений певний розумний строк, достатній для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду. Новий підхід Верховного Суду у питанні визначення строку звернення до суду з позовами може застосовуватися для нових позовів, поданих після ухвалення постанови від 26 листопада 2020 року, однак, при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом істотне значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.
Аналогічний підхід було продемонстровано Верховним Судом при розгляді справ №580/3400/20 (постанова від 27 липня 2021 року), №500/1149/21 (постанова від 04 серпня 2022 року).
Необхідно зазначити, що постанова Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 була оприлюднена 10 грудня 2020 року, постанова Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20, якою сформовано висновок, що процесуальний строк звернення до суду з позовом було оприлюднено 09 лютого 2022 року.
Відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України  при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції враховані зазначені висновки Верховного Суду.
Таким чином, з урахуванням зміни судової практики, залежно від того, чи мало місце використання платником податків досудового порядку вирішення спору, застосуванню підлягає спеціальний (пункт  56.19 статті 56 ПК України) або загальний строк звернення до суду (частина 2  статті 122 КАС України). 
У позовній заяві позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.06.2020 року, строк звернення до суду для оскарження яких і перевіряв суд першої інстанції.
Суд першої інстанції констатував, що відповідний строк пропущено, що не заперечується і самим позивачем, відповідно, ключовим питанням є те, чи були наведені позивачем причини пропуску строку поважними і такими, що давали підстави для його поновлення. 
Суд першої інстанції виходив з того, що позивач мала можливість оскаржити податкові повідомлення-рішення в межах шестимісячного строку звернення до суду, проте своїм правом не скористалась. 
Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. 
Інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин. 
  При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.
При цьому, порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в частині 2  статті 122 КАС України  дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Своєю чергою суд при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Позивачу недостатньо лише послатися на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого  законом  строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Вказаний висновок сформовано в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19.
Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постанові від  25 травня 2023 року справа № 640/16276/21.
Суд зазначає, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість  закон  запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.
Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлювала або ускладнювала можливість вчинення процесуальної дії у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Такий висновок викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 30 вересня 2021 року у справі № 320/3307/21.
  Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020р. у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
  Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений  законом  строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
  Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
  Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Матеріали справи свідчать, що 11 серпня 2021 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі №340/3350/21 за позовом ГУ ДПС у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення з нього податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованого вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.
Позивач  отримав ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду 04.09.2021 року справі №340/3350/21, відзив на позовну заяву до суду не подав. 
У ході судового розгляду справи ОСОБА_1 частково погасив податковий борг, перерахувавши 28.08.2021 року 751,25 грн. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 року позов ГУ ДПС у Кіровоградській області задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 в дохід місцевого бюджету податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 66 528, 96 грн. 
02.05.2022 року видано ГУ ДПС у Кіровоградській області виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в дохід місцевого бюджету.
Постановою державного виконавця Бобринецького ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.06.2022 року відкрито виконавче провадження ВП №69228286.
Рішенням суду від 29.12.2021 року в адміністративній справі №340/3350/21, яке набрало законної сили, установлено, що податкові повідомлення-рішення форми "Ф" №0070937-5107-1101 від 04.06.2020 року, №0070938-5107-1101 від 04.06.2020 року, №0070939-5107-1101 від 04.06.2020 року ОСОБА_1 отримав 30.06.2020 року та у встановлений строк в адміністративному або судовому порядку їх не оскаржував. Про вручення ОСОБА_1 цих податкових повідомлень-рішень свідчать його підписи у корінцях податкових повідомлень-рішень, копії яких містяться у матеріалах адміністративної справи №340/3350/21.
Відтак, за правилами пункту  42.5 статті 42 ПК України  зазначені податкові повідомлення-рішення вважаються врученими 30.06.2020 року, що спростовує посилання апелянта.
Верховний Суд неодноразово вказував, зокрема у постанові від 09 жовтня 2018 року (справа № 820/1864/17), що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 5  статті 44 КАС України,  учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Верховний Суд у постанові 29.09.2021 року у справі №200/1709/20-а зазначив, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті). Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта власних повноважень. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Отже, з дати отримання податкових повідомлень-рішень - 30.06.2020 року так само і з дати отримання ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі №340/3350/21 - 04.09.2021 року, позивач був обізнаний про порушення своїх прав, тобто з цієї дати почався перебіг строку для звернення до суду з позовом.
З позовом про захист порушеного права позивач звернувся лише 22.11.2022 року, тобто, з пропуском строку. 
Суд не приймає посилання на розірвання з адвокатом договору про надання правової допомоги в односторонньому порядку 09 лютого 2022 року , не отримання у зв`язку з цим копії судового рішення по справі №340/3350/21 та відсутністю доступу до Єдиного Державного реєстру судових рішень у зв`язку з введенням військового стану, оскільки  договір розірвано та введено воєнний стан після відкриття провадження, ухвалення рішення та отримання вказаних документів у справі №340/3350/21, отже, позивач був обізнаний про обставини у справі №340/3350/21. Також, апелянт не спростовує обізнаність про відкриття провадження та отримання позову у справі №340/3350/21.
Слід зазначити, що відповідно до п. 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України, тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених: статтею 56  цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу. З першого календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), перебіг строків, які зупинялися відповідно до цього пункту, продовжується з урахуванням часу, що минув до такого зупинення.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що положення вказаної статті розповсюджується на перебіг строків в частині процедури адміністративного оскарження встановлених статтею 56 ПК України, а не судового оскарження. 
Щодо посилання апелянта на введення воєнного стану, суд зазначає наступне.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022р.; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022р. №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022р. №341/2022; на 90 діб Указом Президента України від 07.11.2022р. №757/2022.
Слід зауважити, що після затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 про введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо процесуальних строків,  та їх обчислення до КАС України не вносились. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, зазначила, зокрема, що: питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли        внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій        протягом установленого  законом  строку;  сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.
Отже, колегія суддів зазначає, що питання поновлення строку у випадку пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на оскарження у всіх абсолютно випадках, тим більш, якщо позов подається без наведення належного обґрунтування причин, які унеможливили його подання у більш стислий строк.
Зміст наведеного вище дає підстави вважати, що суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість Позивачем у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову. Такі обставини наводяться Позивачем у відповідній заяві, підтверджуються доказами та оцінюються судом на предмет об`єктивної неможливості подати позов за правилами, визначеними  КАС України.
Апелянт будь-яких доказів в підтвердження того, що пропущення процесуальних строків зумовлено  обмеженнями, впровадженими у зв`язку з введенням воєнного стану, не надав. Суд зазначає, що обставини зазначені апелянтом як поважні, самі по собі, не можуть свідчить про вжиттям позивачем всіх дій для виконання останнім вимог КАС України.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що  Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 3 березня 2022 року № 2118-IX, який набрав чинності з 7 березня 2022 року (далі    - Закон №2118-ІХ), внесено до підрозділу 10  розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України  пункт 69, яким установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Також цим  законом  доповнено  ПК України  підпунктом  69.9  розділу  XX «Перехідні положення» ПК України, якою було передбачено, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Закон від 15 березня    2022    року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»  (далі - Закон № 2120-IX) доповнив статтю 102 пунктом 102.9, яким передбачив, що на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
У зв`язку з прийняттям  Законів від 24 березня 2022 року № 2142-IX  та  від 12 травня 2022 року № 2260-IX  цей пункт викладений у наступній редакції: на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Тобто, за цією нормою, перебіг відповідних строків, крім тих, що окремо передбачені  ПК України, зупинений.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12 травня 2022 року №2260-ІХ  (далі - Закон №2260-ІХ), який набрав чинності 27 травня 2022 року, підпункт  69.9  розділу  XX «Перехідні положення»    ПК України  викладений у наступній редакції:
Для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім: дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом  46.2 статті 46  цього  Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків; строків проведення камеральних перевірок, складення актів, подання та розгляду заперечень, визначення грошових зобов`язань, прийняття, надсилання та оскарження податкового повідомлення-рішення за результатами камеральних перевірок, нарахування пені; строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, складення актів, подання та розгляду заперечень, додаткових документів та пояснень, визначення грошових зобов`язань, прийняття, надсилання та оскарження податкового повідомлення-рішення, адміністративного арешту майна за результатами фактичних перевірок.
ПК України  оперує терміном "оскарження рішення" не лише в контексті адміністративного оскарження, а й судового оскарження, про що свідчать безпосередні положення статті 56 ПК України (Оскарження рішень контролюючих органів). Згідно з практикою Верховного Суду, саме цими положеннями визначений строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення в разі використання процедури адміністративного оскарження.
Відтак, зважаючи на наведене законодавство, діяли, зокрема, такі строки на звернення до суду з позовом щодо податкових повідомлень-рішень з 7 березня по 26 травня 2022 року - без обмеження строку.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 червня 2023 року справа № 300/4156/22.
Суд також зазначає, що відповідно до пункту  102.9 статті 102 ПК України  період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом».
Проте, колегія суддів ураховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2022 року у справа №160/11673/20. 
У цьому рішення зазначено, що Верховний Суд, ухвалюючи постанову у справі № 500/2486/19 дійшов висновку, що зазначений у пункті  102.1 статті 102 ПК України  строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду.
Крім того, судова палата зазначає, що  стаття 122 КАС України  встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
Однак, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19,  ПК України  не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження).
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17 травня 2023 року справа № 640/17129/22.
Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для повернення позову.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 року в адміністративній справі №340/5412/22 - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 року в адміністративній справі №340/5412/22   - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко