КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 755/9867/22                                                                                    Головуючий у І інстанції Яровенко Н.О.
Провадження №22-ц/824/9782/2023                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
04 серпня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Гаращенка Д.Р., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 21955 грн., а також судові витрати.
В обґрунтування вимог зазначав, що 21.10.2019 року в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1 відбулося залиття. За фактом залиття було складено акт від 04.11.2021 року. Комісією встановлено, що квартира № 46 була залита з вище розташованої квартири № 50 . Відповідно до висновку комісії: при обстеженні слюсарем-сантехніком виявлено, що причиною залиття квартири № 46 є не щільне примикання між стіною та ванною (заклеєно скотчем). Квартира № 50 належить на праві власності відповідачу  ОСОБА_1 . Внаслідок залиття квартири ОСОБА_2 , як власнику квартири АДРЕСА_1 , було завдано матеріальних збитків в розмірі 21955 грн, що підтверджується даними звіту про оцінку розміру матеріального збитку від 28.12.2019, а також даними актуалізації звіту про оцінку розміру матеріального збитку від 06.12.2021.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 21 955 грн, а також витрати пов`язані із замовленням розрахунку вартості матеріальної шкоди в розмірі 2050 грн, судовий збір в розмірі 992,40 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 7500 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю. Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд обґрунтовував свої висновки Актом обстеження квартири АДРЕСА_1 , складеним 04.11.2019 року, згідно з яким, комісією встановлено, що квартира № 46 була залита з вище розташованої квартири № 50 .
Відповідач не погоджується з таким обґрунтування, оскільки комісією, що складала вказаний Акт, не проводилось обстеження квартири № 50 , яка належить на праві власності відповідачу. Висновок комісії про причини залиття (не щільне примикання між стіною та ванною (заклеєно скотчем), є надуманим та помилковим. Крім того, Акт складений через два тижні після факту залиття, сам же факт залиття (мокрі стіни, стеля, підлога та ін.) та причину в день залиття членами комісії не встановлено та не зафіксовано. Про складання акту щодо залиття квартири відповідача не повідомляли і вона не була при цьому присутня. 
Вказує також, що поданий позивачем в якості доказу Акт про залиття по формі та змісту не відповідає вимогам, визначеним у додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 15.05.2005 № 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 №927/11207. Таким чином, акт про залиття від 04.11.2019 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом по справі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Сорока М.М. посилається на безпідставність доводів скарги, просить залишити її без задоволення,а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що доводи скарги не спростовують висновків суду про встановлення вини відповідача у завданні шкоди майну позивача внаслідок залиття квартири, які зроблені судом на підставі належних та допустимих доказів.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 367  ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9-11).
Судом встановлено, що 21.10.2021 року мало місце залиття належної позивачу на праві власності квартири.
Згідно акту обстеження квартири АДРЕСА_1 , що складений 04.11.2019 року, комісією встановлено, що квартира АДРЕСА_1 були залита з вище розташованої квартири № 50 . При обстеженні слюсарем-сантехніком виявлено, що причиною залиття квартири № 46 є не щільне примикання між стіною та ванною (заклеєно скетчем). При залитті квартири № 46 постраждала ванна кімната: на стелі сухі руді плями та відлущення шпаклівки (1кв.м.) - вид оздоблення водоемульсійне фарбування, на стіні відстала та потріскалась плитка. (а.с.13)
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;  4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
З огляду на вказане, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
Важливим елементом доказування підстав для стягнення шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою потерпілої сторони. Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 , як на доказ, підтверджуючий факт залиття належної йому квартири та причини залиття, послався на Акт обстеження квартири АДРЕСА_1 від 04.11.2019 року, складений інженерами ЖЕД №411 ОСОБА_6, ОСОБА_3 та майстром з ремонту ОСОБА_4 .
Так, зі змісту вказаного акту вбачається, що 04.11.2019 року комісією у вищевказаному складі було обстежено квартиру АДРЕСА_1 , розташовану на 3-му поверсі. При обстеженні встановлено, що квартира № 46 була залита з вище розташованої квартири № 50 . При залитті в квартирі № 46 постраждала ванна кімната: на стелі руді плями та відлущення шпаклівки (1м.кв.) - вид оздоблення водоемульсійне фарбування; на стіні відстала і потріскалась плитка. Висновки комісії: при обстеженні слюсарем-сантехніком виявлено, що причиною залиття квартири № 46 є не щільне примикання між стіною та ванною (заклеєно скотчом). (а.с. 13)
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року N 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
З матеріалів справи вбачається, що вищевказаний акт від 04.11.2019 року, не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. 
Крім того, у вказаному акті не зафіксовано відомості щодо винної сторони, як і будь-які дані про осіб, присутніх при складанні акта.
Акт складений через 14 днів від імовірного затоплення, за відсутності самого відповідача, що позбавило його можливості подання доказів на його спростування.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 стала власником квартири АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 04.07.2018 року. (а.с. 93)
Подані позивачем докази не дають можливості встановити дату ймовірного залиття належної йому на праві власності квартири, а також причинно-наслідковий зв`язок між залиттям, яке зі слів позивача відбулось 21.10.2019 року, та пошкодженнями ванної кімнати, зафіксованими в акті від 04.11.2019 року.
Також, зазначені у акті від 04.11.2019 року висновки щодо причини залиття: не щільне примикання між стіною та ванною (заклеєно скотчом), не дозволяє зробити висновок щодо підтвердження вини власника вище розташованої квартири № 50 у залитті, оскільки акт не містить даних про те, в якій саме квартирі встановлено таке не щільне примикання між ванною і стіною (у квартирі № 46 чи №50 ), а також не зрозуміло, яким чином таке не щільне примикання могло стати причиною залиття квартири № 46 .
При цьому матеріали справи не містять даних щодо обстеження комісією квартири відповідача чи перешкоджання відповідачем у доступі до своєї квартири.
З огляду на вказане, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вказаний акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі №6-2125цс16, а також Верховний Суд у постанові від 19.12.2018 року по справі № 640/8205/17.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зібрані по справі докази у своїй сукупності не дозволяють зробити висновок про доведеність вини відповідача ОСОБА_1 у завданні шкоди, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправністю дій відповідача та завданою позивачу шкодою.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів наїх підтвердження.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи наведене, за рахунок позивача підлягає відшкодуванню сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1517,60 грн.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року.
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди- відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ) понесені останньою судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1517 (одну тисячу п`ятсот сімнадцять) гривень 60 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 04 серпня 2023року.

Суддя-доповідач                                                         Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
 
                                                                                              Д.Р. Гаращенко