Ухвала
 
17 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 760/29288/21
провадження № 61-10683ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
розглянув касаційні скарги Комунального підприємства «Київтеплоенерго» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 
2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 
2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду 
від 06 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва», Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва»), Комунального підприємства «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 21 січня 2021 року внаслідок розмерзання та аварійного пошкодження арматури гарячого водопостачання, прориву труби на технічному поверсі (горищі будинку) сталося залиття квартири 
АДРЕСА_1 , частина якої належить на праві власності ОСОБА_1 .
Факт залиття квартири АДРЕСА_2 , виявлені пошкодження та дефекти зафіксовано актом від 02 лютого 2021 року, який складений комісією у складі працівників Житлово-експлуатаційної дільниці № 906 
(далі - ЖЕД № 906) за підписом начальника, відповідно до якого залиття відбулося у зв`язку з невисокою інтенсивністю водозабору та зниженням температури гарячої води, а також через непрацюючу зовнішню циркулярну мережу. У результаті залиття квартири АДРЕСА_2 в кімнаті та в коридорі, на стелі та шпалерах від потрапляння води спостерігаються руді плями, розбухла дерев`яна коробка, відстала масляна фарба, лиштва відстала від коробки.
09 лютого 2021 року відбулося аналогічне розмерзання та аварійне пошкодження арматури гарячого водопостачання прориву труби на технічному поверсі (горищі) того ж самого будинку, внаслідок якого було залито квартиру АДРЕСА_3 , власницею частини якої є ОСОБА_3 , та квартиру АДРЕСА_4 , власницею якої є ОСОБА_2 .
Виявлені пошкодження та дефекти квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 зафіксовано актами від 22 лютого 2021 року, які складені комісією у складі працівників ЖЕД № 906 за підписом начальника, відповідно до яких залиття відбулося у зв`язку з невисокою інтенсивністю водозабору та зниження температури гарячої води, а також через непрацюючу циркулярну мережу.
У результаті залиття квартири АДРЕСА_3 в кімнатах, коридорі, кухні та ванній кімнаті на стелі від потрапляння води спостерігаються руді плями, 
на шпалерах від потрапляння води спостерігаються руді плями, 
а на підлозі - відшарування паркету; а в результаті залиття квартири АДРЕСА_4 , на стелях та шпалерах кімнати, коридору, кухні та ванної кімнати спостерігаються руді плями, на підлозі - відшарування ламінату, 
на стінах - відшарування декоративної штукатурки.
На замовлення позивачів було зроблено незалежну оцінку, за висновками якої: ринкова вартість матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_2 становить 56 800 грн без ПДВ, вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності - 2 500 грн; ринкова вартість матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_3 становить 112 700 грн без ПДВ, вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності - 2 500 грн; ринкова вартість матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_4 становить 241 100 грн без ПДВ, вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності - 2 500 грн.
Також позивачки вказували, що кожен з них у зв`язку із залиттям своєї квартири зазнав моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у моральних стражданнях, порушенні звичного укладу життя, психологічному стресі, нервовою напругою та переживаннями, пов`язаними з необхідністю проведення відновлюваного ремонту квартир, витратою часу на проведення обстеження квартир для визначення розміру матеріального збитку, зверненням до суду за захистом порушених прав, неможливістю врегулювання питання мирним шляхом.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили суд стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» та КП «Київтеплоенерго»:
- на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 56 800 грн, вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності - 2 500 грн, а також відшкодувати завдану моральну шкоду - 20 000 грн (всього 79 300 грн);
- на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду в розмірі 241 100 грн, вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності - 2 500 грн, а також відшкодувати завдану моральну шкоду - 20 000 грн (всього 263 600 грн);
- на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 112 700 грн, вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності - 2 500 грн, а також відшкодувати завдану моральну шкоду - 20 000 грн (всього 135 200 грн).
Солом`янський районний суд міста Києва своїм рішенням від 07 березня 2023 року (у складі судді Зуєвич Л. Л.) позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 задовольнив частково в частині належного відповідача 
КП «Київтеплоенерго.
Стягнув з КП «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири у розмірі 56 800 грн, моральну 
шкоду - 20 000 грн, витрати на послуги суб`єкта оціночної 
діяльності - 2 500 грн.
Стягнув з КП «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири у розмірі 241 100 грн, моральну шкоду - 20 000 грн.
Стягнув з КП «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири, у розмірі 112 700 грн, моральну шкоду - 20 000 грн, витрати на послуги суб`єкта оціночної 
діяльності - 2 500 грн.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Київський апеляційний суд своєю постановою від 15 червня 2023 року 
(у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.) рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року залишив без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що залиття квартир відбулося внаслідок невисокої інтенсивності водозабору та зниження температури гарячої води, а також через непрацюючу зовнішню циркуляційну мережу, яка перебуває у володінні та користуванні КП «Київтеплоенерго», а, отже, належним відповідачем у даній справі є КП «Київтеплоенерго». 
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суди виходили з того, що на користь позивачок у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню визначена ними грошова сума (по 20 000 грн на користь кожного) за рахунок відповідача КП «Київтеплоенерго». Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди є співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачкам, а також таким, що відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості.
Вирішуючи спір в частині вимог про відшкодування витрат на послуги суб`єкта оціночної діяльності, суди виходили з того, що до позовної заяви стороною позивачок долучено квитанції до прибуткового касового ордеру на підтвердження оплати послуг суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_1 
та ОСОБА_3 . Проте, докази стосовно понесення витрат ОСОБА_2 на послуги суб`єкта оціночної діяльності в матеріалах справи відсутні, 
у зв`язку з чим позовні вимоги стосовно понесення витрат ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
У червні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися 
до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення 
у справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Київський апеляційний суд додатковою постановою від 06 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнив.
Стягнув з КП «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по 3 000 витрат на правничу допомогу кожному.
13 липня 2023 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
11 серпня 2023 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про відмову 
у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційні скарги та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду 
на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Солом`янський районний суд міста Києва своєю ухвалою від 09 листопада 2021 року справу № 760/29288/21 визнав малозначною та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
Предметом позову у цій справі є стягнення матеріальної та моральної шкоди. При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди 
є майновою вимогою, оскільки позивачки її визначили у грошовому вимірі. Тобто ціна позову у загальному розмірі становить 478 100 грн 
(79 300 грн + 263 600 грн + 135 200 грн), яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).
Разом з цим, зважаючи на те, що заявник також оскаржує додаткове судове рішення щодо вирішення процесуального питання - розподілу судових витрат, проте рішення судів по суті спору у справі № 760/29288/21 не підлягають касаційному оскарженню, додаткова постанова є складовою частиною рішення суду з приводу суті вирішення спору, Верховний Суд не встановив підстав для відкриття касаційного провадження на судове рішення щодо розподілу судових витрат.
Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від: 04 липня 2022 року у справі № 466/4762/17 (провадження № 61-5583ск22), 26 квітня 2023 року у справі № 326/862/18 (провадження № 61-5907ск23), 17 липня 2023 року у справі № 641/1820/20 (провадження № 61-9900ск23).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, справа № 760/29288/21 не підлягає касаційному перегляду в силу вимог закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
У касаційній скарзі КП «Київтеплоенерго» зазначило, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційні скарги, оскільки вказана у судових рішеннях обставина щодо належності КП «Київтеплоенерго» внутрішньобудинкових мереж має преюдиційне значення для розгляду майбутніх звернень громадян. Зміна сталої практики призведе до винесення рішень про стягнення з КП «Київтеплоенерго» коштів незалежно від балансової належності теплових мереж та у випадках, коли мережі не існують взагалі. Преюдиція, що встановлена Солом`янським районним судом міста Києва від 07 березня 2023 року у справі № 760/29288/21, буде використана в інших справах, що розглядатимуться, і відшкодування шкоди стане непосильним фінансовим тягарем для підприємства. Як наслідок, такі стягнення призведуть до нестабільної роботи підприємства, хоча в умовах воєнного стану саме стабільна робота енергетичних компаній є основою національної безпеки України та становить значний суспільний інтерес. 
Крім того, як зазначалось вище, суспільний інтерес у даній справі полягає в нанесенні значної матеріальної шкоди територіальній громаді міста Києва, оскільки при зміні судової позиції щодо компенсації судових витрат, 
КП «Київтеплоенерго» буде вимушене здійснювати компенсацію витрат на правничу допомогу, яка завищена та не містить ознак належної оплати, і як результат, не зможе якісно забезпечувати тепловою енергією споживачів міста Києва, електричною енергією - споживачів Київського регіону та підтримувати своє обладнання у робочому режимі.
Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. 
Касаційні скарги не містять обґрунтованих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.
Оцінивши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що посилання заявника на положення підпункту «в» пункту 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. 
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, 
так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню, касаційні скарги та додані до них матеріали не містять. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах 
«Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року, 
заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 
1997 року, заява 26737/95).
Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційні скарги подано на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 15 червня 
2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 
394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Комунального підприємства «Київтеплоенерго» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія 
з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва», Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційні скарги. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
В. В. Сердюк
В. А. Стрільчук