ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/17662/21                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 липня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 08.11.2021 №345-О ''Про відсторонення від роботи працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області'' в частині, що стосується позивача;
- поновити її на роботі незалежно від наявності профілактичного щеплення проти COVID-19;
- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня відсторонення 08.11.2021 до дати прийняття рішення судом.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року позов було задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 09.02.2022 по 02.05.2022 в сумі 33583,83 грн., відповідач звернувся з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині, в решті - залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивача було допущено до роботи відповідно до наказу, було нараховано та виплачено заробітну плату. Крім того, протягом спірного періоду позивач перебувала на лікарняному, за що в періоди тимчасової непрацездатності їй було нараховано матеріальне забезпечення.
Відтак, на переконання апелянта, період за який згідно рішення суду може бути стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу становить з 08.11.2021 по 08.02.2022 та 14.02.2022, відповідно, сума за вказаний період складає 38297,35 грн.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом ГУПФУ в Чернігівській області від 08.11.2021 №345-О, винесеним на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження професій, виробництв, організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 №1306/36928, пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зокрема ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (підстава: повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_1 від 29.10.2021, акт відмови ОСОБА_1 від проходження щеплення, службова записка начальника Управління пенсійного забезпечення від 05.11.2021 №7693/03-16).
Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом. 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що спірний наказ прийнятий не у законний спосіб та порушує гарантоване Конституцією України право заробляти працею на життя, а тому він має бути визнаний протиправним та скасований в частині, що стосується позивача. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи на підставі спірного наказу за період з 08.11.2021 по 02.05.2022, що становить 71881,18 грн. (122 робочих дні * 589,19 грн. (середньоденна заробітна плата позивача відповідно до довідки від 28.12.2021 №2500-0502-8/67581).
Як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
При цьому, апелянт просить зменшити такий розмір виходячи з того, що позивача було допущено до роботи відповідно до наказу, їй було нараховано та виплачено заробітну плату. Крім того, протягом спірного періоду позивач перебувала на лікарняному, за що в періоди тимчасової непрацездатності їй було нараховано матеріальне забезпечення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження вказаного апелянтом не надано. В матеріалах долучених до апеляційної скарги міститься лише копія наказу від 22.02.2022 №26-О «Про допуск до роботи ОСОБА_1 » та роздруківка з сайту електронної пошти, з якої вбачається, що повідомлення ОСОБА_1 22.02.2022 о 08:31 міститься в папці «надіслані». Однак, підтвердження того, що особа ознайомлена з даним наказом матеріали справи не містять. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивача було відсторонено від роботи саме на підставі наказу від 08.11.2021 №345-О «Про відсторонення від роботи працівників ГУ ПФУ в Чернігівській області», який в частині що стосується позивача було визнано протиправним та скасовано судовим рішенням у травні 2022 року.
Таким чином, виходячи з того, що позивача було відсторонено від роботи вказаним наказом, і на момент його скасування судом першої інстанції такий був чинним, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув середній заробіток саме з дати незаконного відсторонення працівника по дату винесення судового рішення.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не був позбавлений можливості повідомити суд першої інстанції про обставини на які він посилається в апеляційній скарзі. Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи копії листа Касаційного цивільного Суду Верховного Суду про застосування статті 46 КЗпП України щодо відсторонення від роботи працівника у зв`язку з відсутністю щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19. Однак, жодного посилання, якими обґрунтована апеляційна скарга в даному клопотанні не міститься.
За вказаних обставин, виходячи з того, що відповідачем не доведено обставини на які він посилається у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Водночас, оскільки апелянтом не заперечуються висновки суду першої інстанції в іншій частині, колегія суддів в цій частині рішення суду не перевіряє.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Надаючи оцінку доводам учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                            І.В. Федотов

Судді:                                                                       Н.М. Єгорова

                                                                                                      Є.О. Сорочко