УХВАЛА
24 липня 2023 року
м. Київ
справа № 511/1480/19
провадження № 51-4363ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судове рішення щодо нього, 
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на судове рішення щодо нього.
Відповідно до ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у  касаційній скарзі, серед іншого, зазначається судове рішення, що оскаржується. У недотримання вказаної норми засуджений у змісті касаційної скарги не конкретизує, яке саме судове рішення щодо нього оскаржується у Верховному Суді, а саме не указує дату його постановлення, з огляду на що суд касаційної інстанції позбавлений можливості визначити межі касаційного розгляду.
Крім того, відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. При цьому такі вимоги повинні відповідати, серед іншого, положенням ст. 436 цього Кодексу.
Статтею 436 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення. 
Зазначених приписів закону не дотримано. У касаційній скарзі засуджений просить переглянути та скасувати вирок апеляційного суду м. Одеси та Одеської області, а також виключити з обвинувачення ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК), кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 309 цього Кодексу та повторно перевірити докази у кримінальному провадженні. Зазначені вимоги не узгоджуються з приписами ст. 436 КПК, а крім того суперечать доданим до касаційної скарги копіям судових рішень.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи  необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому за приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Таким чином невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та оцінка доказів на предмет їх достовірності та належності, про що, серед іншого, йдеться у касаційній скарзі, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції, а відноситься до компетенції перевірки апеляційного суду.
За змістом касаційної скарги засуджений не погоджується з висновком судів щодо визнання його винуватим за ч. 2 ст. 307 КК, вважаючи вірною кваліфікацію за ч. 2 ст. 309 цього Кодексу. Проте в обґрунтування таких тверджень не погоджується з правовою оцінкою встановлених обставин кримінального провадження. Касаційна скарга не містить обґрунтування правових підстав до зміни судом касаційної інстанції кваліфікації інкримінованого засудженому ОСОБА_4 злочину та доводів, які би спростовували висновки, відображені в судових рішеннях судів попередніх інстанцій щодо кримінальної правової оцінки вчиненого діяння, з посиланням на матеріали кримінального провадження. Крім того не зазначено, які порушення кримінального процесуального закону допущено судом першої інстанції в частині надання оцінки доказам, покладеним в основу обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК, на предмет їх допустимості та достатності, чи було це предметом перевірки суду апеляційної інстанції, якщо так, то яких порушень норм матеріального або процесуального закону припустився цей суд, переглядаючи вирок місцевого суду, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК.
Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу засудженого, що звернення до Суду із касаційною скаргою, викладеною іноземною мовою, не узгоджується з вимогами чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.
У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від 14   липня 2021 року № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.
Частиною 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.
Згідно з ч. 1 ст. 29 КПК кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
За таких обставин, при оскарженні до касаційного суду судового рішення, скарга має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову. 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18, провадження № 51-5817 кмо 21).
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                           ОСОБА_3