Ухвала
Іменем України
 
10 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 2-624/11
провадження № 61-7299ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
заявник - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»,
боржник - ОСОБА_1 ,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року у складі судді Головіна В. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Заява обґрунтована тим, що 24 травня 2011 року рішенням Калінінського районного суду м. Донецька по цивільній справі № 2-624/11 позов ВАТ «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» Філія Харцизьке відділення № 5373 ВАТ «Ощадбанк» заборгованість у сумі 272 737,55 грн, судовий збір у сумі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 220,00 грн. Виконавчий лист  пред`явлено до виконання до ВДВС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку. 07 листопада 2012 року на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та передано до Ворошиловського РВ ДВС м. Донецьк ГТУЮ в Донецькій області. Більш детальну інформацію надати не уявляється можливим, оскільки всі виконавчі провадження залишені на тимчасово окупованій території.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року відновлено втрачене судове провадження в частині заочного рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 24 травня 2011 року у справі № 2-624/11.
З 24 листопада 2014 року зупинено діяльність територіальних відокремлених безбалансових відділень, які підпорядковані філії Донецьке обласне управління, що розташовані в населених пунктах на території Донецької області, яка не контролюється українською владою, через надзвичайність подій АТ «Ощадбанк» було змушене залишити приміщення, що знаходяться на неконтрольованій українською владою території, внаслідок чого більшість документів щодо супроводження виконавчих проваджень було втрачено. Банком приймались заходи щодо якісного його функціонування, поступово відновлювалась інформація за проблемними кредитами, які було втрачено під час проведення АТО. Відсутність документів унеможливлює відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню заборгованості з боржника. З 2017 року основні зусилля банку направлені на відновлення втрачених судових проваджень, які залишились на території непідконтрольній українській владі. Ці обставини перешкоджали своєчасному відновленню судових проваджень та відповідно стали причиною пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання повторно.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, заяву АТ «Ощадбанк» задоволено. Поновлено АТ «Ощадбанк» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-624/2011. Видано АТ «Ощадбанк» дублікат виконавчого листа по справі № 2-624/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в розмірі 272 737,55 грн, витрат по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 220,00 грн, відповідно до заочного рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 24 травня 2011 року.
Задовольняючи заяву АТ «Ощадбанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що стягувачем доведено наявність поважних причин для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачі його дубліката.
09 травня 2023 року представник ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зокрема сплати судового збору та надання доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваної постанови.
У строк, визначений в ухвалі, представник заявника надав матеріали на усунення недоліків, зокрема квитанцію про сплату судового збору та довідку суду першої інстанції про отримання ним оскаржуваної постанови 01 травня 2023 року.
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, в сукупності з наданими доказами, Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником доводи є поважними підставами пропуску строку.
 
У касаційній скарзі представник заявника просить, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що стягувачем не доведено поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а судами не надано належної оцінки процесуальній поведінці стягувача. Зазначає, що висновки судів суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 643/18472/15-ц та ухвалах Верховного Суду: від 23 листопада 2021 року у справі № 2114/2-3939/11, від 11 квітня 2022 року у справі № 621/3915/21, від 03 квітня 2023 року у справі № 437/2206/12.
 
Щодо оскарження судових рішень у частині визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та його поновлення
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Таким чином, пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачає оскарження у касаційному порядку судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не підлягають касаційному оскарженню.
 
Щодо оскарження судових рішень у частині видачі дубліката виконавчого листа
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку Суд дійшов з огляду на наступне.
 
Судами встановлено, що 24 травня 2011 року рішенням Калінінського районного суду м. Донецька по справі № 2-624/11 позов ВАТ «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» Філія - Харцизьке відділення № 5373 ВАТ «Ощадбанк» заборгованість у сумі 272 737,55 грн, судовий збір у сумі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 220,00 грн.
 
Згідно з відповіддю Краматорського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за даними АСВП в Калінінському РВ ДВС м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 2-624 від 23 травня 2011 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь відділення філії - Донецького обласного управління ПАТ «Ощадбанк» боргу. 07 листопада 2012 року на підставі пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено до Ворошиловського РВ ДВС м. Донецьк ГТУЮ. Більш детальну інформацію надати не уявляється можливим, оскільки всі виконавчі провадження залишені на тимчасово окупованій території.
 
Згідно з відповіддю Ворошиловського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, за результатами перевірки АСВП встановлено, що 23 листопада 2012 року до відділу надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження ВДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-624 від 18 серпня 2011 року виданого Калінінським районним судом м. Донецька, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» філії Харцизьке відділення № 5373 заборгованості у сумі 272 737,55 грн. 10 листопада 2014 року виконавче провадження № 35388569 щодо примусового виконання виконавчого листа від 18 серпня 2011 року № 2-624 виданого Калінінським районним судом м. Донецьк, завершено на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Жодних документів до переміщеного відділу в м. Мирноград не передавались.
 
Відповідно до постанови правління банку від 22 листопада 2014 року № 943, 24 листопада 2014 року зупинено діяльність територіальних відокремлених балансових відділень, які підпорядковані філії Донецьке обласне управління, що розташовані на території Донецької області, яка не контролюється українською владою. Враховуючи надзвичайність подій, через які АТ «Ощадбанк» було змушене залишити приміщення, що знаходяться на території Донецької області, яка не контролюється українською владою, більшість документів щодо супроводження виконавчих листів було втрачено.
 
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року відновлено втрачене судове провадження в частині заочного рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 24 травня 2011 року у справі № 2-624/11 за позовом ВАТ «Ощадбанк» Філія - Харцизьке відділення № 5373 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.
 
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Конституційний Суд України в Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі     № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
 
У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
 
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час видачі судом виконавчих листів) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 20 Закону № 606-XIV, у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.
 
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.
 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 07 квітня 2014 року. Межі та перелік та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
 
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок про те, що оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
 
Передача виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого не впливає на обчислення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Факт втрати виконавчого листа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини, за яких це сталось, не можуть негативно впливати на права стягувача. Відсутність виконавчого листа, своєчасно пред`явленого стягувачам, перешкоджає виконанню рішення суду та порушує його права. На відміну від остаточного закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу, при зміні органу державної виконавчої служби чи його компетенції, передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС стадія виконання судового рішення не припиняється і не переривається, отже правила частин п`ятої та шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) не застосовуються.
 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 2-2236/12.
 
Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановив, що 10 листопада 2014 року виконавче провадження № 35388569 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-624 від 18 серпня 2011 року, виданого Калінінським районним судом м. Донецьк, завершено на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV. Також, згідно з інформацією, наданою  Краматорським МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, неможливо встановити чи був надісланий виконавчий лист  до переміщеного відділу в м. Мирноград, оскільки виконавче провадження залишено на тимчасово окупованій території. 
 
Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку, що наявні правові підстави для задоволення заяви АТ «Ощадбанк» про видачу дубліката виконавчого листа з огляду на факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в розташованому на підконтрольній території України органі державної виконавчої служби, що свідчить про його втрату.
 
Посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 13 липня 2021 року  № 643/18472/15-ц та ухвали Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 2114/2-3939/11, від 11 квітня 2022 року у справі № 621/3915/21, від 03 квітня 2023 року у справі № 437/2206/12 є необґрунтованими, оскільки у справах встановлені різні фактичні обставини.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який, на думку боржника, свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог заяви, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права щодо видачі дубліката виконавчого листа є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтею 390, пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року.
 
У відкритті касаційного провадженняу справі за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     С. О. Погрібний     О. В. Ступак