ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року 
м. Київ

справа № 420/13302/20
адміністративне провадження № К/990/24375/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,  

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 420/13302/20
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року (головуючий суддя Потоцька Н.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2022 року (головуючий суддя Шеметенко Л.П., судді Стас Л.В., Турецька І.О.)

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.          Позивач звернулася до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), у якому просила: 
1.1.          визнати протиправними дії щодо атестації та врахувати     результати атестації від 11.06.2020р.;
1.2.          визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14 серпня 2020 року №61-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 »;
1.3.          визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 жовтня 2020 року №69-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 »;
1.4.          визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №76-дв від 16 листопада 2020 року «Про внесення змін до наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 жовтня 2020 року №69-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 »;
1.5.          поновити її на посаді начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);
1.6.          стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 листопада 2020 року по день поновлення на роботі.
1.7.          Позов обґрунтований тим, що позивач вважає наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.08.2020 року № 61-дв, яким до неї застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, протиправним через порушення порядку притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності. Позивач посилається на відсутність встановлених дійсних обставин справи, що призвело до хибних висновків про неналежне виконання нею своїх посадових обов`язків.
1.8.          На думку позивача, Дисциплінарна комісія не встановлювала причин втрати виконавчих проваджень, осіб, причетних до їх втрати тощо, а лише констатувала факт порушення начальником відділу строків, які не встановлені жодним нормативним документом для проведення інвентаризації виконавчих проваджень. Також вважає, що Дисциплінарна комісія не встановила вчинення з її боку будь-яких протиправних дій, та не врахувала, що відповідальними за збереження виконавчого провадження, яке не передано до архіву, є державний виконавець, приватний виконавець.
1.9.          Також позивач вважає протиправним наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.10.2020р. №69-дв, із внесеними згідно із наказом №76-дв від 16.11.2020р. змінами, яким її було звільнено з посади на підставі п. 7 ч. 2 ст. 65, п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Посилається на те, що висновки Дисциплінарної комісії, які були враховані при прийнятті зазначеного наказу, не відповідають дійсності та є наслідком неналежного виконання членами Дисциплінарної комісії своїх обов`язків. Вказує на відсутність в матеріалах дисциплінарного провадження пояснень інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, належним чином завірених копій документів і матеріалів, що підтверджують чи спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку.
1.10.          Крім іншого, позивач посилалась на неналежне сповіщення її про дату, час та місце засідання дисциплінарної комісії, що призвело до порушення її права на участь у засіданні комісії. Також вказувала на те, що вона має статус викривача, оскільки за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості щодо вчинення службовими особами Першого суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Позивач вважає, що з огляду на зазначене вона не може бути звільнена зі служби чи притягнута до дисциплінарної відповідальності.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2.1.          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
2.2.          Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до приписів чинного законодавства, оспорювані накази відповідають визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям. 
ІІІ. Касаційне оскарження
3.          Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернулася із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову повністю. 
4.          На обґрунтування підстави оскарження відповідач зазначає пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про те, що судами обох інстанцій при застосуванні     норм права не враховано висновки Верховного Суду у справах №200/10988/19-а, 540/4057/20, 540/2464/19, 300/3980/20, 500/426/19 щодо юридичної кваліфікації дій державного службовця як перевищення службових повноважень, а також відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №1042 щодо належного сповіщення особи, стосовно якої розпочато дисциплінарне провадження, та п.6 Правил ведення діловодства №1829/5 щодо забезпечення організації та безпосереднього контролю за виконавчими провадженнями, відповідальності керівника за їх втрату.  
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
5.          22.05.2020 року за №11867/04-35 до управління юстиції надійшов лист начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 щодо проведення службової перевірки за фактом втрати матеріалів виконавчих проваджень, а саме:
№60523679 про стягнення з ОСОБА_2 на користь «Альфа-Банку» грошових коштів у розмірі 3 356 750,00 грн.
№58299037 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошових коштів у розмірі 700 529,22 грн.
№57451990 про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» грошових коштів у розмірі 526 904,89 грн.
6.          Згідно з наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.06.2020 року № 1390-к дисциплінарною комісією Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було здійснено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт службової перевірки та подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , яким рекомендовано притягнути ї як начальника відділу до дисциплінарної відповідальності та застосувати до неї дисциплінарне стягнення у вигляді догани за допущення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».
7.          Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.08.2020 року № 61-дв з урахуванням характеру і тяжкості дисциплінарного проступку, обставин, за яких він був вчинений, попередньої поведінки державного службовця, а також ставлення до виконання посадових обов`язків та керуючись статтями 64-67 Закону №889-УІІІ застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
8.          Відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.08.2020 року №1951-к «Про здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » було порушено інше дисциплінарне провадження стосовно позивача.
9.          За наслідками здійснення цього дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено подання з розгляду дисциплінарної справи відносно ОСОБА_1 , яким рекомендовано притягнути останню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби за вчинення дисциплінарного проступку, визначеного п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону «Про державну службу».
10.          Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.10.2020р. №69-дв позивача було звільнено з посади начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) за перевищення службових повноважень відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 65, п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
11.          Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.11.2020 року № 76-дв до наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.10.2020р. №69-дв було внесено зміни, та зазначено, зокрема, що відповідно до п. 2 наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.10.2020р. №69-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » вважати ОСОБА_1 начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) звільненою у перший робочий день наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, а саме: 16 листопада 2020 року.
12.          Позивач, вважаючи ці накази протиправними, звернулася до суду з цим позовом.
V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування.
13.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14.          Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
15.          У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
16.          За приписами частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
17.          В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18.          Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі також - Закон № 889-VIII).
19.          Згідно з частинами першою-третьою статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
20.          Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
21.          Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
22.          Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ст. 1 Закону).
23.          Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
24.          Закон України «Про державну службу» є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби.
25.          Статтею 61 цього Закону передбачено, що службова дисципліна забезпечується шляхом: 1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; 2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України; 3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців; 4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.
26.          Відповідно до ст. 62 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.
27.          Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.
28.          За невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом (ч. 1 ст. 64 Закону № 889-VIII).
29.          Згідно ч. 2 цієї статті для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
30.          Статтею 65 Закону № 889-VIII визначено підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.
31.          Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
32.          Відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками є, зокрема, невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення.
33.          Статтею 66 Закону № 889-VIII передбачено види дисциплінарних стягнень та загальні умови їх застосування.
34.          Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
35.          У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.
36.          Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
37.          Відповідно до ч. 7 ст. 66 Закону № 889-VIII за кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
38.          Частиною першої статті 67 Закону № 889-VIII встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
39.          Згідно зі ст. 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
40.          Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення. Дисциплінарну комісію стосовно інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", утворює керівник державної служби у кожному державному органі.
41.          Відповідно до ч. 10-11 ст. 69 Закону № 889-VIII результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
42.          Відповідно до ст. 71 Закону № 889-VIII порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України.
43.          З метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа (ст.73 Закону № 889-VIII).
44.          У статті 74 Закону № 889-VIII передбачено гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення. 
45.          Так, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
46.          Частинами 2-5 Закону № 889-VIII закріплено, що дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
47.          За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.
48.          Дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.
49.          Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.
50.          Статтею 77 Закону № 889-VIII передбачено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
51.          Пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.
52.          Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
53.          В силу пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
54.          Приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
55.          Постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 р. № 1039 затверджено Порядок здійснення дисциплінарного провадження, який визначає процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців.
56.          Пунктом 33 Порядку № 1039 визначено, що Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
57.          Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
58.          Відповідно до п. 34 Порядку № 1039 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.
59.          Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні.
60.          Члени Комісії, дисциплінарної комісії мають право викласти свою окрему думку, яка додається до пропозиції (подання).
61.          Пропозиція (подання) складається із вступної, мотивувальної та резолютивної частини.
62.          У мотивувальній частині зазначаються: у разі відсутності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: факти, що підтверджують відсутність вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку із відповідним обґрунтуванням; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду;
у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів; обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; ступінь вини державного службовця; характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків; відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та ставлення державного службовця до державної служби; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.
63.          У резолютивній частині зазначаються:
у разі відсутності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: прізвище, ім`я, по батькові державного службовця, висновок про відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку; пропозиція про закриття дисциплінарного провадження;
у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: висновок про наявність у діях державного службовця дисциплінарного проступку, передбаченого відповідним пунктом частини другої статті 65 Закону, та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; вид дисциплінарного стягнення, рекомендованого до застосування, передбачений відповідною частиною статті 66 Закону, або обставини, що виключають можливість накладення дисциплінарного стягнення.
64.          Згідно з п. 35 Порядку № 1039 Комісія, дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення (керівникові державної служби) пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання.
VI. Позиція Верховного Суду
65.          Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
66.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
67.          Підставою звернення з касаційною скаргою зазначено пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
68.          Предметом оскарження у цій справі є накази відповідача про застосування до позивача дисциплінарних стягнень. 
69.          Ці накази оскаржуються позивачем, оскільки, на її думку, є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх підставності та обгрунтованості та порушують її права. 
70.          Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого. 
71.          Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що скаржуваний позивачем наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.08.2020 року №61-дв про накладення дисциплінарного стягнення було прийнято за наслідком здійснення дисциплінарного провадження у зв`язку із втратою виконавчих проваджень.
72.          Суди встановили, що 09.06.2020 року комісією з проведення службової перевірки було проведено службову перевірку за фактами, викладеними в листі начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 22.05.2020 року № 11867/04-35 стосовно втрати матеріалів виконавчих проваджень. 
73.          За результатами її проведення складено акт перевірки від 09.06.2020 року.
74.          В ході проведення цієї службової перевірки комісією з відібраних у позивача пояснень було встановлено, що 09.05.2020 року о 09:00 год. при прибутті нею у приміщення Відділу у кабінеті №2 знаходилась заступник начальника Відділу з невідомою особою. Пояснити їй причину перебування невідомої особи у робочому кабінеті державних виконавців, в якому знаходилось 4 робочі комп`ютери, які містять доступи до відповідних реєстрів та на яких зберігається конфіденційна інформація, ці особи не змогли. З огляду на викладене 14.05.2020 року позивачем було доручено державним виконавцям підпорядкованого їй Відділу, місця роботи яких розташовані у кабінеті № 2, проведення інвентаризації виконавчих проваджень.
75.          Згідно із службовою запискою старшого державного виконавця відділу відсутні три виконавчих провадження.
76.          З пояснень старшого державного виконавця Відділу від 09.06.2020 року встановлено, що нею, 08.05.2020 року, на прохання заступника начальника Відділу, залишено ключ від кабінету №2 у охоронця. 14.05.2020 року в ході проведення інвентаризації виявлено відсутність зазначених виконавчих проваджень, про що повідомлено начальника Відділу у доповідній записці від 14.05.2020 року.
77.          Згідно з поясненнями заступника начальника Відділу Дараган В.О. від 09.06.2020 року, після закінчення робочого дня 08.05.2020 року, старшим державним виконавцем здійснено телефонний дзвінок з питанням чи випадково не знаходяться на її робочому столі не відкриті виконавчі провадження. Оскільки заступника начальника Відділу не було на робочому місці, вона звернулася з проханням до державного виконавця залишити ключ від її кабінету у охоронця для повернення виконавчих проваджень у разі їх перебування в її кабінеті.
78.          У вихідній день, 09.05.2020 року, заступник начальника Відділу приїхала до Відділу та взяла у охоронця ключ від кабінету № 2, після чого нею повернуто виконавчі провадження на робочий стіл старшого державного виконавця Відділу, про що її повідомлено у телефонному режимі. Причетність до зникнення виконавчих проваджень заступник начальника Відділу заперечує.
79.          Під час службової перевірки 09.06.2020 року комісією на підставі наказу управління юстиції від 28.05.2020 року № 1213-к «Про створення комісії для проведення службової перевірки», виконавчі провадження № 60523679, № 58299037, № 57451990 не виявлені.
80.          За результатами проведення відповідної службової перевірки виконавчі провадження №60523679, №58299037, №57451990 визнано втраченими та рекомендовано начальнику Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_1 вжити заходи щодо відновлення втрачених виконавчих проваджень.
81.          Позивач надала письмові пояснення від 01.07.2020 року щодо виконання своїх посадових обов`язків  та причетність до зникнення виконавчих проваджень. 
82.          14.07.2020 року дисциплінарною комісією Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено подання за наслідком розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , в якому з урахуванням встановлених в ході проведення службової перевірки обставин Комісія дійшла висновку, що начальником відділу ОСОБА_1 порушено вимоги п. 6 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5, а саме: забезпечення організації ведення діловодства та архіву, контроль за дотриманням цих Правил в органах державної виконавчої служби покладаються на керівника органу державної виконавчої служби.
83.          На підставі викладеного комісія дійшла висновку, що за результатом розгляду матеріалів дисциплінарного провадження стосовно начальника відділу ОСОБА_1 вбачається наявність ознак дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» (невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, а саме: порушення вимог п. 6 Правил, Розділу ІІ та ІІІ Посадової інструкції, Розділу ІІ та ІІІ Положення.
84.          Відповідно до розділу II Посадової інструкції начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), затвердженої в.о. начальника управління юстиції від 28.12.2019 року, начальник Відділу забезпечує примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), а також рішень, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
85.          Згідно з розділом III Посадової інструкції основними посадовими обов`язками начальника є: здійснювати в межах наданої компетенції реалізацію завдань, покладених на Відділ: з дотриманням Конституції та законів України, та діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; здійснювати своєчасно, повне і неупереджене примусове виконання рішень передбачених Законами України «Про виконавче провадження»; формувати звітність про діяльність органів державної виконавчої служби; підготовлювати та складати проекти відповідей на звернення сторін виконавчого провадження; представляти інтереси Відділу в судах всіх інстанцій та в інших державних установах. Добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки під час здійснення представництва інтересів органів державної виконавчої служби в судах всіх інстанцій. Надавати практичну та методичну допомогу працівникам Відділу, вживати заходи щодо поліпшення їх роботи, підвищення кваліфікації; забезпечувати виконання інших повноважень, спрямованих на виконання завдань і функцій Відділу, які виникають з чинного законодавства, наказів, (розпоряджень) та доручень управління юстиції та розпоряджень і доручень керівництва управління юстиції.
86.          Згідно з п. 6 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5, забезпечення організації ведення діловодства та архіву, контроль за дотриманням цих Правил в органах державної виконавчої служби покладаються на керівника органу державної виконавчої служби.
87.          Відповідно до Розділу ІV Правил діяльність органу державної виконавчої служби, приватного виконавця забезпечується системою процесуальних, управлінських та інших документів, що становлять їх документообіг.
88.          Згідно з п. 1-4 Розділу VІІІ Правил документи з часу створення (надходження) і до передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця зберігаються за місцем їх формування. Для підвищення оперативності пошуку документів справи розміщуються відповідно до номенклатури справ. На корінцях обкладинок справ зазначаються індекси за номенклатурою, назви (заголовки) справ та період, до якого належать документи справи. Документи, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, повинні зберігатися окремо від документів поточного діловодства. Вилучення документів із поточного діловодства та архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця допускається лише у випадках, передбачених законодавством.
89.          За наслідком проведеної службової перевірки та розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 дисциплінарною комісією було встановлено факт втрати виконавчих проваджень внаслідок незабезпечення з боку керівника - ОСОБА_1 належної організації ведення діловодства та архіву та контролю за дотриманням Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5.
90.          Враховуючи ці обставини суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що дисциплінарна відповідальність керівників має властиві їй особливості, обумовлені їхнім статусом, оскільки керівники особисто відповідають за виконання функцій, покладених на очолюваний ним підрозділ. Керівники несуть дисциплінарну відповідальність у порядку підлеглості. Існування такого виду відповідальності зумовлено особливістю характеру управлінських дій керівника. Керівник несе відповідальність як за свої власні дії, так і відповідає за діяльність підлеглих по службі працівників, тобто за організацію виконання трудовим колективом державної установи функцій і завдань, покладених на неї законодавством.
91.          Верховний Суд вважає правильними такі висновки судів попередніх інстанцій, оскільки вони відповідають приписам законодавства, що регулює спірні правовідносини. 
92.          Водночас Верховний Суд погоджується з критичним сприйняттям судами попередніх інстанцій тверджень позивача щодо відсутності підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, оскільки дисциплінарною комісією не було встановлено причин втрати виконавчих проваджень та осіб, причетних до їх втрати, оскільки суди правильно зазначили, що непритягнення до відповідальності інших осіб не впливає на можливість притягнення до відповідальності саме позивача та не виключає відповідальність позивача за неналежне виконання своїх посадових обов`язків.
93.          Крім того, суди правильно взяли до уваги, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом від 14.08.2020 року стало  порушення вимог п. 6 Правил, Розділу ІІ та ІІІ Посадової інструкції, що становить склад дисциплінарного проступку, визначеного п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», а не порушення позивачем строків проведення інвентаризації виконавчих проваджень, як помилково вона зазначає.
94.          Отже, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для скасування наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.08.2020 року №61-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » та дотримання відповідачем процедури його прийняття.
95.          Щодо наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.10.2020 року №69-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » Верховний Суд враховує таке.
96.          Відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про проведення перевірки в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та територіальних відділах державної виконавчої служби в Одеській області» від 23.07.2020 року № 1907/7 проведено перевірку стану дотримання законодавства в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та територіальних відділах державної виконавчої служби в Одеській області.
97.          На засіданні Комісії з питань дотримання законодавства в органах юстиції Міністерства юстиції 14.08.2020 року заслухано звіт робочої (мобільної) групи Комісії за результатами перевірки стану дотримання законодавства в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та територіальних відділах державної виконавчої служби в Одеській області та зроблено висновки про систематичні порушення в роботі органів державної виконавчої служби щодо не стягнення виконавчого збору; звернуто увагу на порушення чинного законодавства державними виконавцями під час виконання судових рішень та рішень інших органів щодо стягнення коштів з державних підприємств, зокрема, щодо реалізації державного майна, яке закріплено на праві господарського відання за боржниками, а також констатовано виявлення перевіркою численних випадків втручання державними виконавцями в АСВП під час автоматизованого розподілу виконавчих проваджень між державними виконавцями.
98.          Крім того, за наслідками перевірки рекомендовано заступнику начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернутись до начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для ініціювання дисциплінарного провадження відповідно до ст.ст. 64, 65 Закону України «Про державну службу» з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку щодо можливого недотримання чинного законодавства, зокрема, начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 .
99.          31.08.2020 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято наказ № 1951-к «Про здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 ».
100.          Відповідно до Протоколу засідання Дисциплінарної комісії № 1 02.09.2020 року на засіданні Дисциплінарної комісії згідно з пунктом 23 Порядку здійснення дисциплінарного провадження Дисциплінарною комісією прийнято рішення про початок розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 .
101.          Під час розгляду матеріалів дисциплінарної справи Дисциплінарної Комісією з дослідження Протоколу № 23 засідання Комісії з питань дотримання законодавства в органах юстиції Міністерства юстиції України від 14.08.2020 року встановлено, що за результатами перевірки стану дотримання законодавства в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та територіальних відділах державної виконавчої служби в Одеській області, зокрема, вибірковою перевіркою Першого Суворовського відділу ДВС встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №60178251 про відшкодування матеріальної шкоди на користь фізичної особи у загальному розмірі 82747,81грн.
102.          В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем Відділу Тріфоновим О.Ю. встановлено, що боржник відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 21.01.2020 №300025294493 помер. Після чого 22.01.2020 року державним виконавцем Відділу у зазначеному провадженні винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону №1404.
103.          Відповідно до пояснювальної записки від 29.07.2020, наданої державним виконавцем Відділу Тріфоновим О.Ю., після закінчення виконавчого провадження виконавчий лист №521/19060/18, виданий 01.08.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси, з копією постанови про закінчення виконавчого провадження ним переданий до канцелярії Відділу для направлення до органу, який видав виконавчий документ (вих. №8596 від 22.01.2020).
104.          Однак, відповідно до довідки Відділу від 29.07.2020 року №46197/26, постанова про закінчення виконавчого провадження за вих. №8696 від 22.01.2020 року відсутня та згідно з Журналом реєстрації загальної вихідної кореспонденції не надсилалась рекомендованим листом разом із виконавчим документом до органу, який його видав.
105.          В подальшому 16.04.2020 до відділу надійшла заява фізичної особи про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим листом № 521/19060/18, виданим 01.08.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з іншої фізичної особи суми відшкодування матеріальної шкоди в загальному розмірі 82747,81 грн., відповідно до якого виконавче провадження вже було відкрито і закінчено.
106.          Однак, начальник Першого Суворовського відділу ДВС ОСОБА_1 16.04.2020 року в проміжок часу з 09:58 год. до 10:18 год. шляхом втручання в Систему в порушення п. 4 розділу І Інструкції внесла недостовірну інформацію в Систему, чим відключила усіх державних виконавців Першого Суворовського відділу ДВС з авторозподілу виконавчих проваджень, залишивши лише старшого державного виконавця, внаслідок чого 16.04.2020 року о 10:11 год. в Системі зареєстровано АСВП № 61855613 про стягнення суми відшкодування матеріальної шкоди у загальному розмірі 82 747,81 грн. та закріплено за старшим державним виконавцем Супильник В.Г.
107.          В подальшому державний виконавець Відділу Супильник В.Г. всупереч вимогам частини 1 статті 29 Закону №1404-VIII 17.04.2020 року у проміжок часу з 23 год.08 хв. по 23 год. 13 хв. вчинив виконавчі дії, а саме: виніс постанови по виконавчому провадженню у заборонений законом час.
108.          29.07.2020 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження АСВП № 61855613 винесено постанову щодо опису та арешту майна боржника, а саме 1/2 частини житлового будинку.
109.          Під час розгляду дисціплінарного провадження встановлено, що ВП №61855613 відкрито не зважаючи на те, що боржник помер і були відсутні законодавчо визначені підстави для вчинення виконавчих дій.
110.          Також, вибірковою перевіркою встановлено факт безпідставної передачі виконавчого провадження між державними виконавцями Відділу.
111.          04.05.2020 року начальник Відділу ОСОБА_1 в Системі, використовуючи особистий ключ електронного цифрового підпису здійснила ручну передачу АСВП № 62154042 від державного виконавця Відділу Гойда О.Ю. до головного державного виконавця Відділу Міхновича М.О., у якого станом на 27.07.2020 року виконавче провадження перебувало на виконанні.
112.          Також вибірковою перевіркою виконавчих проваджень виявлено випадки завищення статистичних показників надходження виконавчих проваджень та фактичне виконання рішень у Відділі, а саме: на виконанні у державного виконавця Відділу Супильник В.Г. перебувало АСВП № 57141094 про стягнення з фізичної особи адміністративного штрафу на користь держави в сумі 510,00 грн. В межах виконавчого провадження відповідно до Системи АСВП кошти в сумі 1158,00 грн. надійшли на депозитний рахунок Відділу, що забезпечує виконання рішення, стягнення в повному обсязі виконавчого збору та витрат пов`язаних з виконанням виконавчого провадження.
113.          Однак, на порушення вимог пункту 13 частини 2 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, не зважаючи на те, що рішення виконано в повному обсязі, з метою підвищення показників фактичного виконання рішень, постанова про стягнення виконавчого збору від 05.09.2018 ВП №57141094 виділена в окреме ВП №60898200, після чого кошти, які раніше надійшли на депозитний рахунок Відділу, розподіляються між двома ВП №57141094 та №60898200 та перераховуються відповідно розпоряджень №57141094 та №608988200, які затверджені начальником Відділу ОСОБА_1
114.          З урахуванням викладеного Комісія дійшла висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки дисциплінарного проступку, визначеного п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення, а саме: втручання в роботу Автоматизованої системи виконавчого провадження, що є порушенням Розділу ІІІ Положення про АСВП, зокрема, втручання в автоматизований розподіл виконавчих документів в органах державної виконавчої служби.
115.          Вказаних висновків дисциплінарна комісія дійшла за наслідком дослідження відомостей про рух виконавчих проваджень № 61855613, 62154042, інформаційних довідок за вказаними виконавчими провадженнями.
116.          З огляду на зазначене дисциплінарною комісією у складеному 07.10.2020 року поданні надано пропозицію щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби.
117.          В подальшому Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) було прийнято наказ від 16.10.2020 року №69-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».
118.          Досліджуючи правомірність вказаного наказу суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з посадовою інструкцією начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), останній зобов`язаний здійснювати у межах наданої компетенції реалізацію завдань, покладених на відділ з дотриманням Конституції та Законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
119.          Згідно з Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5, яке розроблене відповідно до вимог Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та визначає механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження, автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.
120.          Відповідно до п. 6 Положення Система забезпечує автоматизацію технологічних процесів обробки інформації в органах державної виконавчої служби, у приватного виконавця, а саме: реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції та етапів її проходження; об`єктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями; реєстрацію виконавчих дій та виготовлення документів виконавчого провадження; контроль за дотриманням строків вчинення виконавчих дій; надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; централізоване зберігання документів виконавчого провадження в електронному вигляді та ін.
121.          Пунктом І Розділу ІІ Положення передбачено, що вхідна кореспонденція, в тому числі виконавчі документи, приймається й опрацьовується відповідальною особою органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем, помічником або відповідальною особою приватного виконавця) і реєструється у Системі в день її надходження, крім виконавчих документів, виданих у формі електронних документів, реєстрація яких здійснюється у Системі автоматично. У разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи, реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється невідкладно після відновлення функціонування Системи.
122.          Розділом ІІІ Положення передбачено, що автоматичний розподіл виконавчих документів в органі державної виконавчої служби здійснюється в день їх реєстрації на підставі інформації, внесеної до Системи відповідальною особою органу державної виконавчої служби, або відразу після реєстрації Системою виконавчих документів, виданих у формі електронних документів та пред`явлених в рамках інформаційної взаємодії.
123.          Виконавчі документи розподіляються між державними виконавцями у довільному порядку із дотриманням черговості та з урахуванням встановленого коефіцієнта й кількості виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у державного виконавця, крім випадків, передбачених пунктами 6, 7 цього розділу.
124.          При автоматизованому розподілі виконавчих документів застосовуються такі коефіцієнти: повний коефіцієнт - розподіл виконавчих документів здійснюється без обмежень; середній коефіцієнт - розподіл виконавчих документів здійснюється на рівні 1/2 від повного коефіцієнта; низький коефіцієнт - розподіл виконавчих документів здійснюється на рівні 1/3 від повного коефіцієнта; нульовий коефіцієнт - розподіл виконавчих документів не здійснюється.
125.          Низький або нульовий коефіцієнт застосовується для керівника органу державної виконавчої служби, середній, низький або нульовий - для заступника керівника органу державної виконавчої служби.
126.          Інформація про коефіцієнт вноситься до Системи керівником органу державної виконавчої служби.
127.          Керівник органу державної виконавчої служби або його заступник кожного робочого дня до 09.30 здійснює облік виходу на роботу державних виконавців та у разі відсутності державного виконавця вносить відповідні дані до Системи. Автоматичний розподіл виконавчих документів на відсутнього державного виконавця не здійснюється.
128.          За десять робочих днів до запланованої відсутності державного виконавця строком від чотирнадцяти та більше днів керівник органу державної виконавчої служби вносить відповідні дані до Системи й автоматичний розподіл виконавчих документів на такого державного виконавця не здійснюється. Автоматичний розподіл поновлюється після внесення до Системи відповідних відомостей керівником органу державної виконавчої служби або закінчення строку запланованої відсутності.
129.          У разі незапланованої відсутності державного виконавця керівник органу державної виконавчої служби або його заступник до 10.00 години першого дня його відсутності вносить до Системи інформацію про необхідність передачі виконавчих проваджень іншому державному виконавцю.
130.          Державний виконавець за допомогою Системи приймає всі незавершені виконавчі провадження відсутнього державного виконавця відповідно до взаємозамінності, про що Системою формується акт.
131.          У день виходу (до 10.00 години) на роботу державного виконавця керівник органу державної виконавчої служби або його заступник вносить до Системи відповідну інформацію. Виконавчі провадження, які передавалися іншому державному виконавцю, повертаються державному виконавцю, про що Система формує акт.
132.          На період своєї відсутності державний виконавець не має права користуватися Системою.
133.          Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого у випадках, передбачених пунктами 15, 16 цього розділу, оформлюється дорученням керівника органу державної виконавчої служби.
134.          Згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі: хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці; звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця; включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) державного виконавця відповідно до Закону; утворення виконавчої групи між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.
135.          Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.
136.          Згідно з відомостями інформаційної довідки, отриманої із Системи АСВП та Відомостей про рух виконавчого провадження № 61855613 встановлено, що 16.04.2020 під час авторозподілу виконавчого провадження, який здійснено о 10:11 годині, начальником Відділу ОСОБА_1 власноруч та без наявності для цього підстав відключено (проставлено нульовий коефіцієнт) іншим державним виконавцям Відділу та відповідно автоматичний розподіл відбувався тільки серед державного виконавця Супильник В.Г. Таким чином вказане виконавче провадження було закріплено саме за державним виконавцем Відділу Супильник В.Г.
137.          Під час розгляду справи суди встановили відсутність правових підстав для вчинення зазначених дій з боку ОСОБА_1 .
138.          Крім того, суди встановили, що згідно з інформаційною довідкою, отриманою із Системи АСВП, та Відомостей про рух виконавчого провадження № 62154042 встановлено, що начальник Відділу ОСОБА_1 02.06.2020 року в Системі, використовуючи особистий ключ електронного цифрового підпису здійснила ручну передачу АСВП № 62154042 від державного виконавця Відділу Гойда О.Ю. до головного державного виконавця Відділу Міхновича М.О., у якого станом на 27.07.2020 року виконавче провадження перебувало на виконанні.
139.          В цьому випадку наявність правових підстав для здійснення вказаної передачі начальником відділу виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого також не встановлена ні в ході дисциплінарного провадження, ні в ході судового розгляду справи.
140.          У відомості про рух виконавчого провадження № 62154042 зазначено, що дата реєстрації виконавчого провадження - 21.05.2020 року, дата отримання виконавчого провадження - 02.06.2020 року 14:39, дата передачі - 21.08.2020 року 12:58.
141.          Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що помилкове зазначення у поданні дисциплінарної комісії неправильної дати передачі начальником відділу дисциплінарного провадження від одного державного виконавця Гойди О.Ю. іншому державному виконавцю Міхновичу М.О. не впливає на належне з`ясування дисциплінарною комісією обставин вказаного порушення з огляду на чіткий опис вчиненого позивачем порушення: зазначення номеру виконавчого провадження, яке було передано, змісту порушення, яке виразилось у безпідставній передачі вказаного виконавчого провадження від державного виконавця відділу Гойди О.Ю. до головного державного виконавця відділу Міхновича М.О., дослідженні інформації, отриманої із Системи АСВП, та Відомостей про рух виконавчого провадження, встановлення відсутності правової підстави для здійснення такої передачі виконавчого провадження.
142.          Крім того, в ході дисциплінарного провадження комісією встановлено факти завищення статистичних показників надходження виконавчих проваджень та фактичного виконання рішень у відділі.
143.          Також суди встановили, що позивач не скористалась своїм правом на надання пояснень дисциплінарній комісії та ні усних, ні письмових пояснень стосовно виявлених порушень комісії не надала.
144.          Водночас Верховний Суд погоджується з критичним сприйняттям судами попередніх інстанцій твердження позивача щодо неналежного сповіщення її про дату, час та місце розгляду дисциплінарного провадження, оскільки на підставі належних та допустимих доказів суди встановили, що позивач неодноразово запрошувалась Комісією до участі у засіданнях Дисциплінарної комісії, в тому числі для надання усних чи письмових пояснень.
145.          Згідно з п. 32 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1039, про дату, час і місце засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.
146.          Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.
147.          У разі коли державний службовець не прибув на засідання або не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Комісія, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.
148.          Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.
149.          Суди попередніх інстанцій установили, що запрошення направлялись дисциплінарною комісією на електронну адресу позивача, яка зазначена нею і у документах, які направлялись нею до суду, а також засобами мобільного зв`язку за допомогою мобільного додатку «Telegram», що підтверджується доказами, наявними у матеріалах судової справи.
150.          За цих обставин Верховний Суд вважає обгрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що комісією здійснено сповіщення позивача про дату, час та місце засідання дисциплінарної комісії відповідно до вимог Порядку № 1039, і неподання комісії будь-яких пояснень та відсутність позивача на засідання дисциплінарної комісії є наслідком саме небажання останньої взяти участь у цьому засіданні та надати будь-які пояснення з приводу питань, які стали підставою для порушення відповідного дисциплінарного провадження. Суди встановили відсутність будь-яких реальних перешкод для реалізації позивачем своїх прав на подання пояснень та на участь у засіданні комісії.
151.          З урахуванням вказаного Верховний Суд вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про дотримання відповідачем встановленої законодавством процедури здійснення дисциплінарного провадження та дотримання права позивача на участь у ньому безпосередньо та надання усних та письмових пояснень. Водночас протилежні доводи скаржника спростовуються дослідженими та оціненими під час розгляду справи доказами.
152.          Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
153.          Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону дисциплінарними проступками, серед іншого, є перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення.
154.          Частиною 5 ст. 66 Закону встановлено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
155.          Таким чином в.о. начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підставно у зв`язку із встановленням факту перевищення начальником відділу ОСОБА_1 своїх службових повноважень, що виразилось у втручанні в роботу Автоматизованої системи виконавчого провадження, зокрема, втручання без наявних правових підстав в автоматичний розподіл виконавчих документів в органах державної виконавчої служби дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача із займаної посади.
156.          Враховуючи означені правові норми, обгрунтований висновок судів попередніх інстанцій про підтвердження в ході дисциплінарного провадження дій позивача, що свідчать про перевищення нею службових повноважень, Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для застосування до останньої спірного дисциплінарного стягнення, а тому оскаржуваний наказ є правомірним та не підлягаю скасуванню судом. 
157.          Також суди попередніх інстанцій установили, що наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №76-дв від 16.11.2020р. «Про внесення змін до наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.10.2020р. №69-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » внесено зміни до наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.10.2020р. №69-дв та зазначено, що відповідно до п. 2 наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.10.2020р. №69-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » вважати ОСОБА_1 , начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) звільненою у перший робочий день наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, а саме: 16 листопада 2020 року.
158.          Суди установили, що прийняття вказаного наказу обумовлено перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному.
159.          Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.
160.          За цих обставин Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що внесення оскаржуваним наказом від 16.11.2020р. № 76-дв змін до наказу від 16.10.2020р. №69-дв в частині дати звільнення позивача на перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності є обґрунтованим та відповідає вимогам Закону України «Про державну службу», а тому підстави для його скасування відсутні.
161.          Що стосується доводів скарги про те, що позивач має статус викривача, а тому не може бути звільнений з роботи, Верховний Суд зазначає таке.
162.          Суди попередніх інстанцій встановили, що 12.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 внесено відомості про вчинення службовими особами Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.191 КАС України, тобто злочину, який є корупційним кримінальним правопорушенням.
163.          Згідно з листом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.02.2021 року вих № 23-04/10006/21 ОСОБА_1 є викривачем з 11.06.2020 року.
164.          Законом України «Про запобігання корупції» визначено, що викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання;
165.          Статтею 53 цього Закону визначено, що викривачі, їх близькі особи перебувають під захистом держави.
166.          Стаття 534 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.
167.          Верховний Суд наголошує, що з огляду на положення цієї статті для надання викривачу державних гарантій захисту, вказані дії суб`єкта владних повноважень (звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності) повинні бути вчинені саме у зв`язку з повідомленням викривачем про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.
168.          Закон не містить положень щодо того, що викривач не може бути звільнений за інших обставин, у тому числі і у разі вчинення ним дисциплінарного проступку.
169.          У цій справі суди встановили, що оспорювані накази відповідача мотивовані саме вчиненням позивачем як начальником Відділу дій, які підпадають під ознаки дисциплінарних проступків, за які за законом настає відповідальність. Водночас суди встановили, що ці накази не пов`язані з діями позивача чи її близьких осіб щодо здійснення повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону іншою особою або ж вона є правомірною та ґрунтується на вимогах закону.
170.          Також Верховний Суд враховує досліджені та оцінені судами надані відповідачем докази правомірності своїх дій та наказів, а також надані їм на противагу докази та доводи позивача стосовно наявності у нього статусу викривача.
171.          Суди встановили безпідставність доводів позивача про те, що її притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення безпосередньо пов`язано із повідомленням нею про можливі факти корупційного правопорушення.
172.          Навпаки, під час розгляду справи судами встановлено, що оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби прийнято саме у зв`язку із встановленням фактів допущення дисциплінарного проступку. При цьому, ініціатором проведення перевірки в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса) та територіальних відділах державної виконавчої служби в Одеської області було Міністерство юстиції України і пов`язано це було із необхідністю перевірки стану дотримання законодавства у вказаних установах (а не лише в установі, де працює позивач). Крім цього, перевірка стосовно службової діяльності позивача ініційована значно раніше отримання нею статусу викривача.
173.          Отже, Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що в цьому випадку відсутні підстави вважати, що позивач звільнена саме у зв`язку із повідомленням нею про можливі факти вчинення корупційних діянь, а тому відсутні і підстави для застосування стосовно неї державного захисту як  до викривача.
174.          Протилежні доводи касаційної скарги свідчать про наявність у позивача власного тлумачення норм чинного законодавства, яке не ґрунтується на приписах закону, та суб`єктивної інтерпретації та оцінки наявних у справі доказів.
175.          Отже, Суд констатує правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення цього позову.
176.           Отже, доводи касаційної скарги щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не приймаються Судом як належні. 
177.          Отже, Верховний Суд резюмує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із дотримання норм матеріального та процесуального права.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги.
178.          Отже, доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду.
179.          За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та  апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
180.          Крім цього, у контексті оцінки решти доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
181.          Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами Кодексу адміністративного судочинства України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
182.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
183.          За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
184.          Таким чином, відповідно до повноважень, наданих статтею 349 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2022 року залишити без задоволення.
2.          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2022 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   О. А. Губська

Судді                                                                                                М.В. Білак

                                                                                    О.В. Калашнікова