УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2023  року
м. Київ
справа № 185/5966/22
провадження № 51-2577 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від                      15 березня 2023 року,
встановив:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від                           22 грудня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 402 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Захисник звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішень судів першої та  апеляційної інстанцій щодо засудженого.
Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2023 року касаційну скаргу захисника залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю ст. 427 КПК України, оскільки наведене обґрунтування вимог захисником було викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1                      ст. 438 КПК України. Водночас захисник в обгрунтування невинуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4       ст. 402 КК України, вказував на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просив дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні  ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду. При цьому він не зазначав, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизував, у чому саме ці порушення полягали.
Також захиснику було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали від 20 червня 2023 року, захисник звернувся з новою касаційною скаргою, в якій просить перевірити рішення суду першої та апеляційної інстанцій щодо засудженого ОСОБА_5 .
Проте, як убачається зі змісту нової касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України захисником  не дотримано, вказані в ухвалі недоліки в повному обсязі не усунуто. 
У касаційній скарзі захисник так і не зазначає на конкретні порушення закону, з  урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень та які б були підставами для їх скасування, та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1  ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Натомість, захисник повторно вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні  ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду. 
 
При цьому захисник не вказує, в чому незаконність та  необґрунтованість ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на  його думку, було допущено цим судом та які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Таким чином, у касаційній скарзі не міститься мотивування необхідності скасування судових рішень з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, а саме: 1) істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Тобто, захисником так і не наведено обґрунтування, як саме такі порушення, на його думку, вплинули на правильність доведеності винуватості  засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також на прийняття судами першої та апеляційної інстанцій законних та обґрунтованих рішень в цілому.
Тому конкретні порушення закону, які б були допущені судами та, які б були підставами відповідно до ст. 438 КПК України для скасування вказаних судових рішень, захисник не наводить.
Таким чином, захисником не усунуто в установлений строк недоліки касаційної скарги, залишеної без руху. 
Оскільки в установлений строк захисником не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то його скарга підлягає поверненню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                     ОСОБА_2                                           ОСОБА_3