ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року	Львів	Справа № 140/2201/23 пров. № А/857/8566/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство “Шахта №1 “Нововолинська” про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
          
суддя у І інстанції                                                            Ковальчук В.Д.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                               04 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними дії Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості щодо відмови позивачці у зарахуванні для призначення допомоги по безробіттю страхового стажу за періоди з квітня 2021 року по березень 2022 року, зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 , допомоги по безробіттю відповідно до частини 1 статті 23 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” з урахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з квітня 2021 року по березень 2022 року у Державному підприємстві “Шахта №1 “Нововолинська” з урахуванням виплачених сум з дня призначення, а саме з 03 травня 2022року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у справі № 140/2201/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки з наявних у справі доказів видно, що з квітня 2021 року по березень 2022 року позивачці була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховані та сплачені страхові внески у розмірі, більшому ніж мінімальний страховий внесок, то цей період підлягає зарахуванню до її страхового стажу, що зумовлює висновок про наявність у неї права на виплату допомоги по безробіттю у розмірі, визначеному частиною 1 статті 23 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості, яка у своїй скарзі просила скасувати рішення суду та відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 . 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач послався на те, що відсутність сплати страхових внесків не дає можливості зарахувати стаж роботи позивачки до страхового стажу та виплатити допомогу по безробіттю у більшому розмірі. Окрім того зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не дослідив, що позов поданий із пропуском строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а також поданий до неналежного відповідача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 02 червня 2015 року по 31 березня 2022 року ОСОБА_1 працювала у Державному підприємстві “Шахта №1 “Нововолинська”, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 . Відповідно до наказу від 31 березня 2022 року № 6к позивачку звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. 
03 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Нововолинської міської філії Волинського обласною центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні.
Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України “Про зайнятість населення” позивачці наказом від 03 травня 2022 року НТ 220503 надано статус безробітної з 03 травня 2022 року. 
Згідно з поданими реєстраційними даними позивачка працювала на посаді архіваріуса у Державному підприємстві “Шахта №1 “Нововолинська” та звільнена 31 березня 2022 року за частиною 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
03 травня 2022 року ОСОБА_1 подано заяву про призначення виплати допомоги по безробіттю.
03 травня 2022 року наказом НТ 220503 центром зайнятості на підставі частин 2, 4 статті 22 та частини 3 статті 23 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” прийнято рішення про призначення позивачці допомоги по безробіттю, як застрахованій особ,і без урахування страхового стажу строком 360 календарних днів з 03 травня 2022 року по 27 березня 2023 року та розпочато виплату допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі.
12 січня 2023 року відповідно до наказу НТ230112 центром зайнятості припинено виплату допомоги по безробіттю позивачці з 28 листопада 2022 року у зв`язку із тим, що на дату набуття чинності Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування служби зайнятості, соціального страхування на випадок безробіття, сприяння продуктивній зайнятості населення, у тому числі молоді, та впровадження нових активних програм на ринку праці” строк виплати допомоги по безробіттю перевищував 90 днів. 
Відповідно до пункту 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону № 1533-ІІІ тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 90 календарних днів. Безробітним, строк виплати допомоги по безробіттю яких на дату набрання чинності цим Законом перевищує 90 днів, виплата допомоги по безробіттю припиняється через 30 календарних днів з дня набрання чинності цим Законом.
26 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості із заявою щодо розміру нарахованої та виплаченої їй допомоги по безробіттю згідно ст. 23 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” з 03 травня 2022 року та причини нарахування допомоги по безробіттю на рівні мінімальної заробітної плати, на що 03 лютого 2023 року отримала відповідь (відмову) з Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості від 01 лютого 2023 року № Б-1, що згідно з даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків. У зв`язку із цим позивачці призначено та виплачено допомогу у мінімальному розмірі на підставі поданої нею заяви про призначення допомоги по безробіттю та відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 06 квітня 2020 року № 624.
Згідно з наказом Волинського обласного центру зайнятості від 15 грудня 2022 року №324 утворено відокремлений структурний підрозділ Волинського обласного центру зайнятості - Володимир-Волинську філію Волинського обласного центру зайнятості, до складу якої увійшло Нововолинське управління. 
Не погоджуючись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як визначено статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Під суб`єктом владних повноважень слід розуміти орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з приписами статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.
Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Як видно з матеріалів справи, відповідачем за даним позовом визначена Володимир-Волинська філія Волинського обласного центру зайнятості.
Частиною другою статті 17 Закону України № 5067-VI від 05 липня 2012 року “Про зайнятість населення” передбачено, що головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері зайнятості населення є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи.
Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах є юридичними особами публічного права (частина 2 статті 21 вказаного Закону).
З наведеного слідує, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції (на час виникнення спірних правовідносин - Міністерство економіки України), здійснює покладені на нього повноваження у сфері зайнятості та соціального захисту населення як безпосередньо, так і через підпорядковані йому територіальні органи, що мають статус юридичних осіб публічного права.
Згідно Положення про Державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2663 від 16 грудня 2020 року: 
пункт 1 розділу І - Державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством економіки України (далі - Мінекономіки);
пункт 2 розділу І - Служба складається з Державного центру зайнятості, міжрегіональних, регіональних центрів зайнятості та їх філій, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, закладів професійної (професійно-технічної) освіти Державної служби зайнятості, інших закладів освіти Державної служби зайнятості (далі - заклади освіти Служби), а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою;
пункт 6 розділу І - Державний центр зайнятості, міжрегіональні та регіональні центри зайнятості є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, кутові штампи та печатки із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та кодом за ЄДРПОУ, інші печатки та штампи (за наявності);
пункт 5 розділу ІV - філії міжрегіонального, регіонального центру зайнятості виконують функції, покладені на них відповідними міжрегіональними, регіональними центрами зайнятості, та діють на підставі положення, затвердженого міжрегіональним, регіональним центром зайнятості.
Згідно з пунктом 5 Положення про Волинський обласний центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості № 130 від 20 вересня 2017 року, регіональний центр зайнятості є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, кутові штампи та печатки із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом згідно з ЄДРПОУ, інші печатки та штампи (за потреби).
Підпунктом 23 пункту 7 цього Положення передбачено, що регіональний центр зайнятості, відповідно до покладених на нього завдань, у порядку визначеному законодавством представляє інтереси Фонду в судових органах, взаємовідносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, об`єднаннями громадян з питань соціального захисту.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що в даній категорії справ відповідачами можуть бути територіальні органи Державної служби зайнятості. Відокремлені підрозділи територіальних органів Державної служби зайнятості (в тому числі філії) не визначені законодавством як самостійні органи Державної служби зайнятості, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.
Таким чином, позивачка заявила позовні вимоги до неналежного відповідача – Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості, а належним відповідачем є Волинський обласний центр зайнятості, що слід вважати визначальною підставою, яка унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.
Частинами 3, 4 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Отже, у цьому випадку суд першої інстанції мав за правилами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.
Аналіз статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, що встановлює правила заміни неналежної сторони дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.
Оскільки статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.
Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.
Враховуючи те, що Володимир-Волинська філія Волинського обласного центру зайнятості не є належним відповідачем у справі та суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у випадку, що розглядається, слід відмовити позивачці у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача.
За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у справі № 140/2201/23 скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк