СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року                          м. Харків                     Справа № 922/2417/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя  Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,
представників сторін:
позивача - не з`явився,
відповідача - Кузьмін Є.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №876 від 20.12.2007, ордер серії ВВ №1019349,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, у режимі відеоконференції за допомогою програми Easycon, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта" (вх.№1003Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.04.2023, прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Аюповою Р.М., дата складання повного тексту рішення - 03.05.2023, у справі № 922/2417/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд",                        м. Харків,
до     Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта", м. Рівне
про стягнення 1 409 544, 78грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта" про стягнення заборгованості за договором поставки     №858 від 06.09.2021 в розмірі 1 409 544, 78грн.
Як зазначає позивач, підставою нарахування заборгованості стало порушення відповідачем умов укладеного договору в частині вчасної та в повному обсязі оплати за поставлений позивачем товар. 
Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" заборгованість за договором поставки №858 від 06.09.2021 у розмірі 1 409 544, 78грн, судовий збір у розмірі     21 143, 17грн та витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, у розмірі                 122 000, 00грн.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних     від 15.02.2022 №2091     на суму 319 410, 00грн, від 15.02.2022 №2092     на суму 310 300, 00грн, від 15.02.2022 №2094     на суму 310 850, 00грн,     відповідач (покупець) отримав від позивача товар на загальну суму 940 560, 00грн. Проте, всупереч вимогам договору поставки від 06.09.2021, свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар     не виконав та не надав суду доказів на підтвердження оплати суми боргу в розмірі 940 560, 00грн.
Додатковим підтвердженням отримання відповідачем товару позивач зазначає про реєстрацію податкових і акцизних накладних відповідачем.
Суд першої інстанції, проаналізувавши положення податкового законодавства, дійшов висновку, що відповідач, зареєструвавши другі примірники акцизних накладних, підтвердив отримання пального на свої акцизні склади.
Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки від 06.09.2021, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 17.08.2022 складає 152 035, 73грн та штраф 10% від суми простроченого зобов`язання     у сумі 94 056, 00грн.
Контррозрахунку суми штрафних санкцій відповідачем суду надано не було.
Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, надали підстави для висновку місцевого господарського суду про правомірність нарахування позивачем     пені в розмірі 152 035, 73грн та штрафу в розмірі 94 056, 00грн.
Суд першої інстанції також дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 22 496, 13грн та інфляційних     втрат у розмірі     200 396, 92грн, нарахованих згідно з частиною 2     статті 625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані. Здійснений позивачем розрахунок перевірено судом, контррозрахунку відповідачем не надано.
Крім того, місцевий господарський суд, оцінивши надані заявником докази, в обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи не заперечення щодо заявлених витрат адвоката відповідачем, дійшов висновку, що надані ТОВ "Овіс Трейд" докази в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу свідчать про доведеність заявлених до відшкодування та реально понесених витрат на правову допомогу у розмірі  122 000,00 грн, у зв`язку з чим, зазначена сума підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 27.04.2023, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 року у справі №922/2417/22 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також просить розподілити судові витрати.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі товару від продавця на адресу покупця, а також відсутні видаткові накладні на переданий товар, які були б підписані з боку ТОВ "Прайм Групп Нафта", як отримувача товару.
Щодо податкових накладних апелянт зазначає, що він підтверджує той факт, що отримав зареєстровану податкову накладну по ПДВ від продавця. Як вказує апелянт, факт поставки палива не був перевірений бухгалтерами (бухгалтерія знаходиться окремо від АЗС, на якій чекали поставку ПММ). В результаті, як зазначає апелянт, податкова накладна по ПДВ була зареєстрована відповідачем; в подальшому позивач не став скасовувати реєстрацію податкової накладної по ПДВ, а з боку відповідача вказана подія неможлива.
Щодо акцизних накладних та реєстрації другого примірника накладних апелянт зазначає, що він дійсно на виконання вимог статті 231 Податкового кодексу України зареєстрував акцизну накладну після її реєстрації з боку продавця ПММ – позивача у справі. Апелянт посилається на те, що отримавши акцизну накладну, бухгалтер зареєструвала її, розуміючи, що авто рухається для відвантаження ПММ – за умовами укладеного договору, відповідач чекав поставку палива від позивача.
Апелянт зазначає, що йому було відомо, що ПММ транспортувалися транспортним засобом продавця від продавця до акцизного складу покупця – відповідача у справі. На доставку ПММ потрібен час, саме тому накладна була зареєстрована, але ПММ поставлено так й не було.
Окрім цього, апелянт вважає, що витрати позивача на оплату фахівця в галузі права є невідповідними фактично витраченому часу. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 у справі №922/2417/22; встановлено позивачу строк до 21.06.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу з     доказами     його надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 21.06.2023 для подання заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на "05" липня 2023 р. о 12:00год.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; постановлено судове засідання, призначене на "05" липня 2023 о 12:00 годині, провести в режимі відеоконференції за допомогою програми Easycon.
19.06.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що відповідач прийняв товар, про що свідчать видаткові накладні, а також зареєстровані і відповідачем податкові накладні та акцизні накладні.
Позивач зазначає, що згідно роздруківок податкових накладних, відповідач отримав від позивача податкові накладні по оспорюваних поставках та встановив податковий кредит на суму цих поставок. Додатковим підтвердженням отримання відповідачем товару позивач вважає реєстрацію відповідачем акцизних накладних.
Як зазначає позивач, обов`язок з реєстрації акцизної накладної в отримувача пального виникає виключно при настанні двох подій: реєстрації першого примірника акцизної накладної особою, що реалізує пальне та отримання такого пального на акцизний склад отримувача.
Позивач посилається на те, що відповідач зареєстрував акцизні накладні належним чином та корегувань в них не вносив, про що свідчать наявні в матеріалах справи акцизні накладні з квитанцією за електронним підписом директора відповідача. Таким чином, обсяги пального, які були передані зі складу позивача, відповідають обсягам, отриманим відповідачем, на його акцизні склади і вся ця інформація відповідає даним системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Щодо судових витрат позивач зазначає, що відповідач не подавав суду першої інстанції клопотань та доказів щодо неспівмірності витрат, понесених позивачем, зокрема на професійну правничу допомогу.
З огляду на викладене, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
05.07.2023 від позивача надійшла заява про витрати на професійну правничу допомогу, зазначає, що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.      
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 05.07.2023, яке відбулось в режимі відеоконференції за допомогою програми Easycon, представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить скаргу задовольнити.
Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує.
Заслухавши представників сторін, судом у судовому засіданні оголошено перерву до 15:30год. 01.08.2023.
О 15:46год. 01.08.2023 судове засідання продовжено; після перерви представник відповідача просить скаргу задовольнити.
Позивач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представники сторін висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, а неявка у судове засідання 01.08.2023 представника позивача не перешкоджає розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта" (покупець) було укладено договір     поставки №858     від 06.09.2021 (договір), згідно з умовами якого позивачем було поставлено відповідачу     бензин автомобільний Shebel-А-92-Євро5-Е0 та бензин автомобільний Shebel-А-95-Євро5-Е0 (товар) за накладними:
-від 15.02.2022 № 2091     на суму 319 410, 00грн;
-від 15.02.2022 № 2092     на суму 310 300, 00 грн;
-від 15.02.2022 № 2094     на суму 310 850, 00 грн.
Відповідачем було прийнято у власність товар згідно зазначених накладних у повному обсязі.
У відповідності до пункту 2.5 договору, факт поставки (передачі у власність) кожної партії товару, в рамках цього договору, може підтверджуватися або актами приймання-передачі товару або видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін. Датою поставки (передачі у власність) партії товару, вважається дата, що вказана у видатковій накладній або в акті приймання-передачі товару. Продавець не несе відповідальність за пошкодження чи втрату партії товару з моменту поставки (передачі) її покупцеві, відповідно до умов цього договору.
Згідно з пунктом 2.7. договору, право власності на товар (партію товару) виникає у покупця з моменту його передачі (поставки) та оформлення податкової накладної (акту приймання-передачі), в порядку, передбаченому пунктом 2.5. договору.
Пунктом 4.4. договору сторони узгодили, що покупець повинен повнiстю розрахуватися (провести повну оплату) з продавцем за переданi товари.
Договір набирає чинності з дати його укладання (підписання) сторонами та діє до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за договором (пункт 7.1 договору).
Видаткові накладні були надані відповідачу при постачанні товару, а також відповідно до умов пункту 8.2. договору були направлені відповідачу в електронному вигляді за допомогою сервісу MEDOC.
Загальна вартість поставленої відповідачу товару становить 940 560, 00грн, що підтверджується договором з додатковими угодами, видатковими накладними, податковими та акцизними накладними.
Місцевим господарським судом встановлено, що поставку було здійснено без попередньої оплати за домовленістю сторін.
Відповідач прийняв товар згідно видаткових документів, про що свідчать також зареєстровані і відповідачем податкові накладні та акцизні накладні. Податкова накладна є документом в електронній формі та використовується платниками ПДВ для обліку податкового зобов`язання та податкового кредиту, які виникають з цього податку. Реєстрація податкової накладної у базі ДПС (ЄРПН) є необхідно умовою для отримання покупцем права на податковий кредит та обов`язком продавця.
Як вбачається з наданих роздруківок податкових накладних, відповідач отримав від позивача податкові накладні по оспорюваних поставках та встановив податковий кредит на суму цих поставок.
Згідно з пунктом 3.3 договору, партія товару, що була поставлена продавцем покупцю без часткової або повної передплати, підлягає повній та остаточній оплаті в термін, що не перевищує 2-х (двох) календарних днів від дати поставки, вказаній у видатковій накладній.
Отже, позивачем було виконано зобов`язання з поставки товару, згідно з умовами договору     поставки № 858     від 06.09.2021.
Відповідач всупереч вимогам договору поставки від 06.09.2021, свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар не виконав та не надав суду доказів на підтвердження оплати суми боргу в розмірі 940 560, 00грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до     статті 509 Цивільного кодексу України     зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке ж положення міститься і в     статті 173 Господарського кодексу України.
Стаття 11 Цивільного кодексу України     вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Як зазначено в     статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Положеннями     статті 626 Цивільного кодексу України     закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 Цивільного кодексу України     визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки щодо оплати отриманого товару.
Відповідно до     статті 712 Цивільного кодексу України     та     статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655     Цивільного кодексу України     передбачено, що     за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Приписами   статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього     Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем було виконано зобов`язання з поставки товару, згідно з умовами договору поставки № 858     від 06.09.2021.
Натомість, відповідач всупереч вимогам договору поставки від 06.09.2021 свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар     не виконав та не надав суду доказів на підтвердження оплати суми боргу в розмірі 940 560, 00грн.
Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі товару від продавця на адресу покупця, а також відсутні видаткові накладні на переданий товар, які були б підписані з боку ТОВ "Прайм Групп Нафта", як отримувача товару.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Частинами першою та другою   статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;   зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.          Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частини перша, друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні"; в редакції, чинній у період здійснення спірної поставки товару).
За приписами частин третьої, восьмої статті 19 Господарського кодексу України, обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.
Відповідно до пункту     201.1 статті 201 Податкового кодексу України,     на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом   201.7 статті 201 Податкового кодексу України,     податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом     201.10 статті 201     цього     Кодексу).
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.
Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у постанові від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 зазначив, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.
Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.
     За результатами перегляду справи в касаційному порядку об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/2115/19, враховуючи наведене, дійшла висновку: податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що про прийняття відповідачем товару свідчать зареєстровані відповідачем податкові накладні.
Як вбачається із наявних у матеріалах справи роздруківок податкових накладних, відповідач зареєстрував податкові накладні по оспорюваних поставках та встановив податковий кредит на суму цих поставок.
Поряд з цим, відповідачем були зареєстровані податкові акцизні накладні. 
Відповідно до статті 231 Податкового кодексу України, при реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу до іншого акцизного складу з використанням акцизного складу пересувного, у разі якщо до реалізації пального або спирту етилового такий інший акцизний склад уже відомий, складається одна акцизна накладна на реалізацію пального з акцизного складу на такий інший акцизний склад із зазначенням у такій акцизній накладній ідентифікаційних даних такого акцизного складу пересувного.
Перехід права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, від одного суб`єкта господарювання до іншого вважається реалізацією пального або спирту етилового з одного акцизного складу пересувного до іншого. При цьому суб`єкт господарювання, від якого переходить право власності на таке пальне або спирт етиловий, вважається особою, яка реалізує пальне, а суб`єкт господарювання, до якого переходить право власності на таке пальне або спирт етиловий, вважається отримувачем пального або спирту етилового.
Підтвердженням особі, яка реалізує пальне або спирт етиловий, про прийняття її акцизної накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру акцизних накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання акцизної накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних, отримувач пального або спирту етилового надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру акцизних накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію акцизної накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних та акцизну накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі акцизна накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі акцизних накладних та отриманими отримувачем пального або спирту етилового.
З метою отримання особою, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зареєстрованого в Єдиному реєстрі акцизних накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі акцизних накладних отримувачем пального або спирту етилового, така особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру акцизних накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді.
Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі акцизних накладних та отриманим особою, яка реалізує пальне або спирт етиловий.
Відповідно до пункту 231.3 статті 231 Податкового кодексу   України, особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зобов`язана скласти акцизну накладну в двох примірниках у разі реалізації пального або спирту етилового:
а) з акцизного складу до іншого акцизного складу, в тому числі через трубопровід або з використанням акцизного складу пересувного, у разі якщо до реалізації пального або спирту етилового такий інший акцизний склад уже відомий;
б) з акцизного складу до акцизного складу пересувного;
в) з акцизного складу пересувного до іншого акцизного складу пересувного;
г) з акцизного складу пересувного до акцизного складу.
Особа, яка склала акцизну накладну в двох примірниках, зобов`язана зареєструвати перший примірник такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних, а другий примірник такої акцизної накладної в день її складання надіслати розпоряднику акцизного складу - отримувачу пального або спирту етилового.
Розпорядник акцизного складу/розпорядник акцизного складу пересувного - отримувач пального або спирту етилового зобов`язаний зареєструвати другий примірник такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних після реєстрації першого примірника такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних та отримання пального або спирту етилового на акцизний склад/акцизний склад пересувний.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач, як розпорядник акцизних складів виконав вимоги статті 231 Податкового кодексу України та зареєстрував другий примірник акцизної накладної в ЄРАН, про що свідчать наявні в матеріалах справи роздруківки акцизних накладних з квитанцією за електронним підписом директора відповідача.
Таким чином відповідач, зареєструвавши другі примірники акцизних накладних, підтвердив отримання пального на свої акцизні склади.
Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи, а саме: видатковими накладними, податковими та акцизними накладними підтверджується поставка відповідачу товару на суму 940 560, 00грн.
І доводи апеляційної скарги щодо графіку роботи бухгалтерії товариства зазначеного не спростовують.
Тим паче, що апелянт підтверджує реєстрацію ним податкових та акцизних накладних.
Місцевим господарським судом встановлено, що враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки від 06.09.2021, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка станом на 17.08.2022 складає                   152 035, 73грн, та штраф 10% від суми простроченого зобов`язання у сумі            94 056, 00 грн.
Контррозрахунку суми штрафних санкцій відповідачем суду надано не було.
Згідно зі статтями     610,     611 Цивільного кодексу України,     порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема     сплата неустойки.
Пунктом 5.2. договору передбачено, що за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, а у разі прострочення оплати більше ніж на 10 (десять) календарних днів винна сторона зобов`язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.
Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України,     нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором свідчать про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 152 035, 73грн та штрафу в розмірі              94 056, 00грн.
Судом перевірено арифметичну вірність здійсненого позивачем розрахунку та встановлено, що позивачем у відповідності до умов закону та договору нараховано штрафні санкції.   
Апелянт заперечень проти цього не висловив.
Крім того, згідно   зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Місцевим господарським судом встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 22 496, 13грн та інфляційних у розмірі 200 396, 92грн, нарахованих згідно з частиною 2     статті 625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані. Здійснений позивачем розрахунок перевірено судом, контррозрахунку відповідачем не надано.
В апеляційній скарзі апелянт також не висловив заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість, доведеність та правомірність позовних вимог.
Щодо доводів апелянта, що витрати позивача на оплату фахівця в галузі права є невідповідними фактично витраченому часу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): 
- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; 
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копію договору №0111/2022 від 01.11.2022 про надання правової допомоги (правових послуг), копію доручення про надання правничої допомоги та погодження "гонорару успіху", копію рахунку від 12.04.2023 за період з 01.11.2022 по 12.04.2023 на суму            122 000, 00грн, деталізацію наданих послуг за період з   01.11.2022 по 12.04.2023, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 12.04.2023 на суму 122 000, 00грн.
За умовами договору №0111/2022 від 01.11.2022 про надання правової допомоги (правових послуг), на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару (пункт 4.1. договору).
Сума даного договору визначається із розрахунку вартості одного часу в розмірі 2 000, 00грн та складається з сум, визначених у актах наданих послуг (пункт 4.2 договору). У разі отримання позитивного, на користь клієнта рішення у справах, що вирішуються в судах, сума гонорару, окрім сум нарахованих відповідно до пункту 4.2. може також включати в себе "гонорар успіху", що узгоджується сторонами окремо, у письмовій формі під час прийняття доручення від клієнта     (пункт 4.3 договору).
Відповідно до пункту 4.4. договору, клієнт зобов`язується оплатити на користь адвоката послуги відповідно до складених та підписаних сторонами актів наданих послуг. 
Гонорар визначений пунктом 4.3. договору сплачується після прийняття судом рішення на користь клієнта.
У дорученні про надання правничої допомоги та погодження "гонорару успіху" сторонами визначено, що клієнт і адвокат, враховуючи складність справи, строки вирішення та обсяг послуг, дійшли згоди щодо виплати адвокату "гонорару успіху" на підставі пункту 4.3. договору від 0111/2022 від 01.11.2022 про надання правової допомоги (правових послуг), у разі отримання рішення суду на користь клієнта в розмірі 10 000, 00грн за кожне позитивне рішення в першій, апеляційній та касаційній інстанціях.
Дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази є такими, що підтверджують витрати позивача у розмірі 122 000, 00грн на професійну правничу допомогу.
Згідно матеріалів справи, судом першої інстанції досліджено розрахунок щодо обсягу виконаних робіт, а також надані докази на їх підтвердження.
Відповідно до деталізації наданих послуг, позивачу були надані наступні юридичні послуги:
- приймання доручення клієнта, отримання первинної інформації щодо обставин порушених прав та інтересів клієнта час - 2 години, вартість                      4 000, 00грн;
- збір та опрацювання документальних доказів по справі, виготовлення копій документів час - 16 годин, вартість 32 000, 00грн;
- вивчення практики Верховного Суду в аналогічній категорії справ та формування правової позиції захисту інтересів клієнта час - 9 годин, вартість                18 000, 00грн;
- виконання ухвали суду про усунення недоліків час - 2 години, вартість               4 000, 00грн;
- складання позовної заяви, формування та відправлення копій позовної заяви учасникам справи та подання позову до суду час - 12 годин, вартість                    24 000, 00грн;
- прибуття, та участь в судових засіданнях час - 7 години, вартість 14 000, 00грн;
- підготовка та подання пояснень до позову та подання додаткових доказів час - 8 годин, вартість 16 000, 00грн;
- гонорар успіху - 10 000, 00грн.
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України,  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем клопотань та доказів щодо доведеності неспівмірності витрат понесених позивачем, зокрема на професійну правничу допомогу адвоката, до суду не надано. Представник відповідача - адвокат Кузьмін Є.В. має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, що свідчить про обізнаність останнього про звернення представника позивача з клопотанням про розподіл витрат на правничу допомогу до господарського суду та надання розрахунку судових витрат при зверненні до суду з даним позовом.
При зверненні з позовом позивач також зазначав, що орієнтовний розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу, складає 100     000, 00грн.
Однак, до суду першої інстанції відповідач не подав жодних заперечень щодо заявленого позивачем до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В апеляційній скарзі апелянт лише зазначає, що витрати на оплату фахівця в галузі права по даній справі є невідповідними фактично витраченому часу, однак, жодних доказів та обґрунтувань зазначеному не надає.
При цьому, відповідач не наводить власної позиції, яка, на його думку, сума понесених позивачем витрат на правову допомогу є розумною та виправданою. 
Доводи апелянта, що представник позивача не брав участі в судових засіданнях спростовуються матеріалами справи.
З огляду на наведені положення процесуального законодавства та надані заявником докази, в обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи не заперечення щодо заявлених витрат адвоката відповідачем, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані ТОВ "Овіс Трейд" докази в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу, свідчать про доведеність заявлених до відшкодування та реально понесених витрат на правову допомогу у розмірі 122 000, 00грн, у зв`язку з чим, зазначена сума підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, прийнятого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 у справі №922/2417/22 – без змін.
Відповідно до частини 1     статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 у справі №922/2417/22  залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст постанови складено 07.08.2023.

Головуючий суддя                                                                    Л.М. Здоровко

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

      Суддя                                                                                           В.В. Лакіза