ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"12" вересня 2023 р.           Справа№ 910/17390/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Демидової А.М. 
 
при секретарі судового засідання  Нікітенко А.В. 
за участю представників учасників справи:
від позивача: Цімерман О.І.,
від відповідача: Пащенко М.В.,
розглянувши у відкритому  судовому засіданні  апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпропетровський стрілочний завод»
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 (повний текст рішення складено 04.11.2022)
у справі №910/17390/21 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)
за позовом Акціонерного товариства «Дніпропетровський стрілочний завод»
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним розпорядження про визнання суб`єкта таким, що займає монопольне становище,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Дніпропетровський стрілочний завод» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Антимонопольного комітету України (далі по тексту - відповідач, Комітет) про визнання недійсним розпорядження відповідача від 19.08.2021 №15-рп «Про визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку» (далі по тексту - Розпорядження) та стягнення судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при постановленні спірного Розпорядження не було дотримано норм Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р (далі по тексту - Методика №49-р) при визначенні територіальних меж ринку, товарних меж ринку, часових меж ринку, відповідач всупереч Методики №49-р не врахував владу покупця та ряд інших суттєвих чинників, що вказують на відсутність ринкової влади, а, отже, і монопольного (домінуючого) становища позивача.   
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 у задоволені позову відмовлено. 
Ухвалюючи вказане судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що Комітет діяв в межах дискреційних повноважень та керуючись пунктом 11 частини першої статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» від 26.11.1993 № 3659-XII (далі по тексту - Закон № 3659-XII), абзацом другим частини першої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 №2210-ІІІ (далі по тексту - Закон № 2210-III), а також нормами Методики №49-р, а позивач не довів належними та допустимими доказами наявність порушеного права, що підлягає захисту. 
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Акціонерне товариство «Дніпропетровський стрілочний завод» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним розпорядження відповідача від 19.08.2021 №15-рп «Про визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку».
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування товарних меж ринку; судом не з`ясовано обставини, зазначені у Методиці №49-р щодо наявності потенційних конкурентів; суд допустив неповне з`ясування можливості та доцільності для споживача придбання товарів поза межами України та використання товарів, придбаних у попередні періоди; суд не з`ясував порушення прав та інтересів позивача, негативні наслідки визнання за ним монопольного становища. Як зазначає апелянт, судом досліджено та встановлено обставини відсутності бар`єрів вступу на ринок та легкість входження потенційних конкурентів. 
Крім того, за твердженням позивача, суд першої інстанції визнав допустимими докази, які використані Комітетом, проте отримані від НАБУ без відповідного дозволу останнього на їх використання.  
Згідно письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача, посилаючись на дотримання Комітетом норм Методики №49-р при визначенні монопольного становища, оскільки Комітетом правильно визначено товарні межі ринку, часові межі ринку, досліджено наявність/відсутність  потенційних конкурентів, Комітетом правомірно використано матеріали кримінального провадження; Комітетом визначено наявність бар`єрів на ринку та ринкової влади у позивача. Також відповідач посилається на те, що позивач не довів того, що він не займає монопольного становища.  
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2023 у справі №910/17390/21, з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 про виправлення описок, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпропетровський стрілочний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі № 910/17390/21 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від  27.09.2022 у справі № 910/17390/21 скасовано.  Ухвалено нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Дніпропетровський стрілочний завод» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України від 19.08.2021 № 155-рп «Про визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку» задоволено. Визнано недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України від 19.08.2021 № 15-рп «Про визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку». 
Постановою Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №910/17390/21 постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2023 у справі №910/17390/21 скасовано. Справу №910/17390/21 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
За приписами ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції вказав, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що мало своїм наслідком не встановлення обставин та є визначальними і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору. Верховний Суд зазначив, що під час дослідження аргументів сторін і доказів суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 1, 3, 7 Закону № 3659-XII, статтю 12 Закону № 2210-III та пункти 1.2, 1.3 Методики №49-р, припустився порушення статей 79, 86 ГПК України, оскільки, з`ясування і визначення наявності/відсутності, а відтак доведеності/недоведеності, обґрунтованості/необґрунтованості, передбачених статтею 59 Закону № 2210-III, підстав для визнання недійсним рішення АМК здійснюється через призму/критерії, зокрема, в цьому випадку, неповноти з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неправильності застосування норм матеріального і процесуального права. Втім суд апеляційної інстанції фактично вдався до встановлення товарних, територіальних і часових меж, що є виключною компетенцією АМК як державного органу із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.
Крім того, суд апеляційної інстанції, поклавши в основу постанови оцінку лише одного доказу  - дослідження ДП «Укрпромзовнішекспертиза» «Ринок стрілочної продукції в 2016-2019 (6 міс.)», вказуючи про його належність і допустимість, порушив норми процесуального права (статті 79 і 86 ГПК України), а саме не дотримався такого стандарту доказування як «вірогідності доказів».
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпропетровський стрілочний завод» у справі №910/17390/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 справу №910/17390/21 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П. Розгляд справи №910/17390/21 призначено на 11.07.2023 о 13 год. 00 хв.
10.07.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення щодо нового розгляду після постанови Верховного Суду. Позивач вважає, що дослідження ДП «Укрпромзовнішекспертиза» «Ринок стрілочної продукції в 2016-2019 (6 міс.)» є належним та допустимим доказом, домінуюча частина обставин підтверджується і іншими додатковими доказами. 
Судове засідання 11.07.2023 не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді - Владимиренко С.В. з 03.07.2023 по 14.07.2023 на лікарняному.
Після виходу головуючого судді з лікарняного справа підлягала призначенню до розгляду на іншу дату.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 у зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М. та Ходаківської І.П. з 17.07.2023 по 21.07.2023 у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2023 справу №910/17390/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпропетровський стрілочний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ткаченко Б.О. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Дніпропетровський стрілочний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 призначено до розгляду на 08.08.2023 о 13 год. 15 хв.
26.07.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення. 
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. з 07.08.2023 по 20.08.2023 у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2023 справу №910/17390/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпропетровський стрілочний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.
У судовому засіданні 08.08.2023 оголошено перерву у розгляді справи до 12.09.2023 на 12 год. 15 хв. 
12.09.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення щодо неповного з`ясування обставин в частині погляду споживача на взаємозамінність товарів. 
Представник позивача у судовому засіданні 12.09.2023 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.  
Представник відповідача у судовому засіданні 12.09.2023 заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволені, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 залишити без змін. 
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, пояснення по справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
На виконання доручення Голови Комітету від 01.09.2017 №6-01/8547 розпочато дослідження ринку стрілочних переводів для залізничних колій загального користування.
Відповідно до висновків Комітету, що викладені у Звіті про результати дослідження ринку стрілочних переводів для залізничних колій загального користування (2021 рік) (т.1 а.с. 18-27), у період з 01.01.2016 по 30.06.2018 АТ «ДнСЗ» було єдиним виробником в Україні стрілочних переводів для залізничних колій загального користування (п. 150 звіту). За вказаний період ввезення товару на територію України не здійснювалось (п. 151 звіту). АТ «ДнСЗ» не доведено, що воно мало конкурентів та зазнавало конкуренції на товарному ринку (п. 153 звіту).
Комітетом прийнято Розпорядження (від 19.08.2021 №15-рп «Про визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку») АТ «ДнСЗ» визнано таким, що займало монопольне (домінуюче) становище в період з 01.01.2016 по 30.06.2018 на загальнодержавному ринку стрілочних переводів для залізничних колій загального користування із часткою 100 відсотків (т.1 а.с. 28).
За приписами ч. 5 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.
Відповідно до ст. 1 Закону №3659-ХІІ Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.
Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині:
1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;
2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій;
3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції;
4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції;
5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель;
6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції (ст. 3 Закону №3659-ХІІ). 
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону №3659-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).
Частиною 1 ст. 23 Закону №3659-ХІІ визначено, що діяльність щодо виявлення, запобігання та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, проводиться Антимонопольним комітетом України, його органами та посадовими особами з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України про захист економічної конкуренції.
Стаття 1 Закону №2210-ІІІ містить наступні визначення термінів: 
- інформація - відомості в будь-якій формі й вигляді та збережені на будь-яких носіях (у тому числі листування, книги, помітки, ілюстрації (карти, діаграми, органіграми, малюнки, схеми тощо), фотографії, голограми, кіно-, відео-, мікрофільми, звукові записи, бази даних комп`ютерних систем або повне чи часткове відтворення їх елементів), пояснення осіб та будь-які інші публічно оголошені чи документовані відомості; 
- монополізація - досягнення суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища; 
- органи Антимонопольного комітету України - Антимонопольний комітет України, постійно діючі та тимчасові адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державний уповноважений Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України;
- ринок товару (товарний ринок) - сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція;
- суб`єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб`єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими. Суб`єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності. Господарською діяльністю не вважається діяльність фізичної особи з придбання товарів народного споживання для кінцевого споживання;
- товар - будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов`язання та права (зокрема цінні папери).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №2210-ІІІ суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.
Водночас статтею 13 вказаного Закону визначено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.
Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: 1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; 2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин; 3) обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору; 4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям; 5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання; 6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин; 7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання.
Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.
Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.
Обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Комітет або його територіальне відділення, яке є стороною у справі. Водночас за змістом приписів статті 12 Закону №2210-ІІІ суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.
Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм, зокрема Методики № 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку. Вказані правові висновки викладено у п. 7.13 постанови Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №910/2320/21 та п. 6.5 постанови Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №910/2314/21. 
Методика № 49-р встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках (п. 1.2 Методики №49-р). 
Метою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів   господарювання на ринку є  отримання  необхідної інформації для  прийняття  рішень  з  питань  розвитку  і  захисту економічної конкуренції, зокрема демонополізації  економіки, антимонопольного регулювання, контролю за узгодженими діями, концентрацією; контролю за дотриманням законодавства про захист економічної    конкуренції; захисту інтересів суб`єктів господарювання, груп суб`єктів  господарювання та споживачів від його порушень (п. 1.3 Методики №49-р). 
У цій Методиці нижчезазначені терміни висловлюються в такому значенні: бар`єри вступу на ринок - обставини, що перешкоджають новим суб`єктам господарювання  почати   конкурувати на рівних із суб`єктами  господарювання, що вже діють на певному товарному ринку; бар`єри виходу з ринку - обставини, що перешкоджають (обмежують) суб`єктам господарювання, що діють на цьому ринку, покинути його з метою знайти на інших товарних ринках покупців (продавців) у зв`язку з труднощами реалізації того, у що був вкладений капітал; монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання - становище суб`єкта господарювання на ринку, яке дозволяє йому самостійно або разом з іншими суб`єктами господарювання визначати умови обороту товарів на ринку завдяки тому, що суб`єкт господарювання: не має на ринку товару жодного конкурента або не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин; є одним із двох чи більше суб`єктів господарювання, що діють на ринку товару, якщо між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція, і при цьому вони (разом узяті), не мають на ринку товару  жодного  конкурента  або  не  зазнають значної конкуренції внаслідок  обмеженості   можливостей   доступу інших суб`єктів господарювання щодо  закупівлі  сировини,  матеріалів  та  збуту товарів, наявності бар`єрів  доступу  на  ринок  інших  суб`єктів господарювання,  наявності пільг чи інших обставин.  Зокрема, якщо суб`єкт господарювання є одним із таких суб`єктів  господарювання, і при цьому зазначеним суб`єктам господарювання у складі не більше трьох  належать  найбільші  частки  на  ринку,  які  у  сукупності перевищують 50 відсотків; п`яти - 70 відсотків; попит - певна кількість товару, яку споживачі готові або/та в змозі  купити  за  певну  ціну  у  межах певної території протягом певного періоду; пропозиція - певна  кількість товару, яку суб`єкт господарювання виробляє (або може виробити) і пропонує  (або  може пропонувати)  для  реалізації  на  ринку,  чи  реалізує (або може реалізувати) на ринку  за  запропонованою  ціною  у  межах  певної території протягом певного періоду; територіальні (географічні)  межі ринку - територія зі сферою взаємовідносин купівлі-продажу товару  (групи  товарів),  в  межах якої за звичайних умов споживач може легко задовольнити свій попит на певний товар і яка може бути,  як правило,  територією держави, області, району, міста тощо або їхніми частинами; товар - будь-який предмет господарського  обороту,  в  тому числі  продукція,  роботи,  послуги,  документи,  що підтверджують зобов`язання та права (зокрема цінні папери); товарні межі  ринку -  товар  (товарна  група), сукупність схожих,  однорідних предметів господарського обороту, в межах якої споживач за звичайних умов може  перейти  від  споживання певного виду предметів господарського обороту до споживання іншого; часові межі ринку - час  стабільності  ринку,  тобто  період, протягом   якого   структура   ринку,   співвідношення  попиту та пропозиції на ньому істотно не змінюються.
Згідно пунктів 2.1, 2.2 Методики №49-р визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання може включати в себе такі дії: встановлення об`єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб`єкта господарювання (групи суб`єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання. Складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи. Складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп). Визначення товарних меж ринку. Визначення територіальних (географічних) меж ринку. Встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб`єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку. Визначення обсягів товару, який обертається на ринку. Розрахунок часток суб`єктів господарювання на ринку. Складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку. Визначення бар`єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб`єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку. Встановлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання на ринку.
Етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики № 49-р, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.
Тобто порядок проведення дій, їх послідовність та наявність не є сталими, а можуть бути змінені з урахуванням різних обставин у кожному випадку.
Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єктів аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку тощо на підставі інформації, що може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.
Згідно із п. 3.1 Методики №49-р об`єктами аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є об`єкт господарювання. 
Комітетом визначено позивача суб`єктом господарювання у розумінні ст. 1 Закону № 2210-III. У Звіті зазначено, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивача є виробництво готових металевих виробів, н.в.і.у. (код КВЕД 25.99).
Відповідно до п. 2.2 Статуту позивача предметом діяльності Товариства є виробництво готових металевих виробів, обладнання та пристосувань для залізничних колій магістралей, промислових підприємств, шахт та трамвайних колій, їх частин, в т.ч. виробництво стрілочних переводів широкої та вузької колії, глухих перетинань, їх вузлів і деталей, частин і приладдя до них, ремонтних комплектів та інших елементів верхньої будови колії.    
Комітетом визначено товаром - стрілочні переводи для залізничних колій загального користування.  
Згідно із п. 4.1 Методики №49-р перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище  суб`єкта  господарювання, складається з товарів   (товарних груп),  які  обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і  які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).
Відповідно до п. 4.2 Методики №49-р визначення ознак одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи) здійснюється, виходячи з подібності, зокрема: споживчих характеристик, умов споживання, умов реалізації, цін. Споживчі характеристики включають в себе: функціональне призначення; фізичні характеристики; технічні та експлуатаційні характеристики; ступінь новизни товару.
Стрілочний перевід - це пристрій, що служить для переведення рухомого складу з однієї колії на іншу. Стрілочні переводи складаються із стрілок, хрестовин і сполучних колій між ними. Тобто, основним функціональним призначенням стрілочного переводу є переведення рухомого складу з однієї колії на іншу.  
Згідно із п. 4.4 Методики №49-р перелік основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) може складатися шляхом визначення суб`єктів господарювання, які мають значущі обсяги продажу    (постачання, виробництва), придбання (споживання, використання) товарів (товарних груп),  які обертаються в  Україні чи на відповідній частині її території.
Значущими обсягами продажу (постачання, виробництва), придбання  (споживання,  використання) товарів (товарних груп) визначаються  обсяги,  які,  як  правило, перевищують 5 відсотків відомих обсягів товарів (товарних груп), що мають ознаки однакових (подібних, аналогічних), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території.
За  приписами Закону України «Про залізничний транспорт» інфраструктура залізничного транспорту, у тому числі загального користування, визначення якої міститься у Технічному регламенті безпеки інфраструктури залізничного транспорту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №494, законодавчо закріплена за Акціонерним товариством «Українська залізниця». 
Комітетом встановлено, що сферу реалізації залізничних стрілочних переводів для залізничних колій загального користування виробництва АТ «ДнСЗ» можна розділити на два рівні, за кожним з яких наявна свою група споживачів. Перший рівень - суб`єкти господарювання, що здійснюють діяльність із перевезення залізничним коліями та придбають залізничні стрілочні переводи безпосередньо у позивача, другий рівень - підприємства, які закуповують залізничні стрілочні переводи у позивача та здійснюють їх подальшу реалізацію.   
Отже, Акціонерне товариство «Українська залізниця» та її філії є основними кінцевими споживачами стрілочних переводів для залізничних колій загального користування в Україні. 
Листом від 26.09.2018 №Ц-2/6-24/2459-18 ПАТ «Українська залізниця» повідомило, що стрілочні переводи, глухі перетини залізничних колій підлягають обов`язковій сертифікації. При цьому Комітетом встановлено, що позивач є єдиним вітчизняним підприємством-виробником стрілочних переводів для залізничних колій загального користування, яке в період з 01.01.2016 по 30.06.2018 мало сертифікати відповідності на товар, які підтверджували, що продукція відповідає належному рівню безпеки та якості перевезень і вантажів залізничним транспортом та дозволена до використання, постачання яких здійснювалось для потреб залізниці, тоді як з 28.03.2016 ТОВ «КСЗ» у зв`язку з анулюванням сертифікатів відповідності втратило можливість здійснювати постачання стрілочних переводів для залізничних колій загального користування на території України.
Таким чином, починаючи з 29.03.2016 по 30.06.2018 позивач був єдиним виробником сертифікованого товару - стрілочних переводів для залізничних колій загального користування.         
Відповідно до пункту 5.1 Методики № 49-р товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.
Формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп) здійснюється із   переліку товарів, які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного,  аналогічного) товару (товарної групи), за показниками взаємозамінності, якими зокрема є: подібність призначення,    споживчих властивостей, умов використання тощо; подібність фізичних,  технічних, експлуатаційних властивостей і характеристик, якісних показників тощо; наявність спільної групи споживачів товару (товарної групи); відсутність суттєвої різниці в цінах; взаємозамінність товарів (товарної групи) з точки зору їх виробництва, тобто здатності виробників запропонувати нові товари на заміну існуючих.
Апелянт стверджує, що стрілочна продукція та стрілочні переводи характеризуються високим ступенем замінності, оскільки стрілочні переводи відновлюються через недоцільність заміни всього стрілочного переводу у разі виходу з ладу його окремої частини, змінюються старопридатні або укладаються нові. Комітетом не було досліджено, за рахунок яких товарів та як довго підтримується функціонал переважної кількості стрілочних переводів, не було досліджено як Акціонерне товариство «Українська залізниця» та її філії задовольняє попит на деталі для стрілочних переводів впродовж строку їх служби.  
Водночас, як встановлено Комітетом, у період з 01.01.2016 по 30.06.2018 були відсутні інші товари, які могли би бути побідними до товару, що є об`єктом дослідження та які б могли замінити стрілочні переводи для залізничних колій загального користування для потреб колійного господарства України.   
Таким чином, товарними межами ринку є ринок стрілочних переводів для залізничних колій загального користування.         
Згідно з пунктом 6.1 Методики № 49-р територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним.
Враховуючи фізичні і технічні характеристики стрілочних переводів для залізничних колій загального користування, можливість їх придбання в межах загальнодержавного ринку України, незмінність якісних та споживчих властивостей товару, то, як вірно встановлено Комітетом, територіальними межами ринку стрілочних переводів для залізничних колій загального користування є територія України, у зв`язку із чим ринок є загальнодержавним.    
Позивач, не погоджуючись із визначеними Комітетом територіальними межами, посилається на обсяги товарних потоків в країнах «простору 1520» та можливості конкурентів на такому ринку та імпорт товарів Керченського стрілочного заводу у період з 2016-2018 роки. 
Відповідно до п. 6.3 Методики №49-р ступінь відкритості ринку (надалі   -   СВР)  щодо міжнародної,  міжрегіональної торгівлі оцінюється  за  показником, який  розраховується  як відсоткове співвідношення суми загального обсягу ввезення (імпорту) товару на певний ринок з територій інших регіонів   держави  (інших  країн)  до  загального обсягу ринку за формулою 
                      Qv 
          СВР = ___ . 100 [%], 
                       Q 
                           RT
де Qv - обсяг товару, ввезеного на відповідний ринок з-за меж цього ринку (для загальнодержавного - обсяг імпорту в Україну); Q   - загальний обсяг реалізації (придбання) товару (товарної РТ групи) на ринку в певних територіальних (географічних) межах. 
Для регіональних ринків при: СВР  30 % - територіальні (географічні) межі ринку вимагають додаткового їх дослідження щодо можливості існування ринку  товару з такими територіальними (географічними) межами, а також можливого розширення цих меж. 
Для загальнодержавних ринків при: СВР  40 % - є ознакою відкритості загальнодержавного ринку і може потребувати додаткового дослідження щодо  впливу закордонних продавців, постачальників, виробників на становище, яке займають суб`єкт (суб`єкти) господарювання на цьому ринку.
Як встановлено Комітетом відповідно до інформації, отриманої в ході проведення дослідження, зокрема, з Єдиної автоматизованої інформаційної системи митниці на територію України не здійснювалось ввезення (імпорту) залізничних стрілочних переводів. 
Таким чином, СВР не перевищує 40 %, а тому Комітетом вірно визначено територіальні межі ринку стрілочних переводів для залізничних колій загального користування. Доказів зворотного позивачем суду не надано. 
Надане позивачем дослідження ДП «Укрпромзовнішекспертиза» «Ринок стрілочної продукції в 2016-2019 (6 міс.)» містить інформацію щодо обсягів імпорту стрілочної продукції у 2017 році, тоді як товаром, який є об`єктом аналізу щодо визначення монопольного домінуючого становища є стрілочні переводи для залізничних колій загального користування. Наведені у дослідженні дані у таблицях не містять документального підґрунтя та висновку щодо визначення ступеню відкритості ринку.  
Відповідно до пункту 7.1 Методики № 49-р часові межі ринку визначаються як проміжок часу (як правило - рік), протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.
Пунктом 7.2 Методики №49-р визначено, що у випадках,  коли  період  повного обороту авансованого капіталу у виробництві відповідного товару є більшим, ніж  один рік, як часові межі ринку як правило визначається проміжок часу, який дорівнює від одного  до  трьох  зазначених  періодів  обороту капіталу.
Як визначено Комітетом, існуюча структура ринку стрілочних переводів для залізничних колій загального користування за період з 01.01.2016 по 30.06.2018 була сталою, що підтверджується кількістю виробників Товару протягом зазначеного період часу. Зазначене відповідає приписам Методики №49-р. 
Відповідно до п. 8.6 Методики №49-р розрахунок часток суб`єктів господарювання на ринку за відсутності достовірної інформації про  обсяги  товарів  (товарних груп), які  продаються (постачаються, виробляються) або придбаваються (споживаються, використовуються), може здійснюватися на основі оцінок  відповідних  показників,  наявних  виробничих потужностей або інших показників,  які свідчать про обсяги продажу (постачання, виробництва) або придбання (споживання, використання) товарів (товарних груп) на ринку. 
Листом (вх. №126-29/07-4445 від 12.04.2018) Об`єднання підприємств «Укрметалургпром» повідомило Комітет  про те, що підприємства - члени об`єднання стрілочних переводів не виготовляють. 
Листом від 02.01.2018 №Ц-2/4-24/8-18 ПАТ «Укрзалізниця» повідомило Комітет про те, що продукції аналогічного Товару, який виготовляє позивач, може виготовляти ТОВ «КСЗ», яке знаходиться на тимчасового непідконтрольній Україні території за адресою: 98306, м. Керч, вул. В.Бєлік, 12. ПАТ «Укрзалізниця» повідомило Комітет, що у 2016 році не здійснювало придбання стрілочних переводів, вироблених ТОВ «КСЗ».   
Таким чином, на ринку обіг товару здійснювався лише позивачем.  
Згідно з пунктами 9.1-9.3 Методики № 49-р потенційними конкурентами вважаються такі суб`єкти господарювання: які мають матеріально-технічну базу, кадри, технології тощо, але з різних причин не реалізують ці можливості; які виготовляють товари (товарні групи), що складають товарні межі ринку, але не реалізують їх на відповідному ринку; нові суб`єкти господарювання, які можуть вступити на ринок. 
Бар`єрами для вступу потенційних конкурентів на відповідний ринок є: обмеження за попитом, пов`язані з високою насиченістю ринку товарами (товарними групами) та низькою платоспроможністю покупців; адміністративні обмеження; економічні та організаційні обмеження; екологічні обмеження; нерозвиненість ринкової інфраструктури; інші обмеження, що спричиняють суттєві витрати, необхідні для вступу на певний ринок товару (товарної групи).
Наявність хоча б одного бар`єру вступу на ринок, що не може бути подоланий суб`єктом господарювання протягом 1-2 років унаслідок неможливості компенсації за цей час витрат, необхідних для вступу на ринок, розглядається як ознака того, що суб`єкт господарювання не є потенційним конкурентом.
Комітетом встановлено, що адміністративним бар`єром є рішення Міжвідомчої комісії з Міжнародної торгівлі №АД-43/2002/52-63 від 05.07.2002, відповідно до якого було застосовано остаточні антидемпінгові заходи щодо імпорту в Україну стрілочних переводів відповідних марок та типів, які класифікуються згідно з УКТЗЕД за кодом 8608 00 10 00, походженням із російської федерації та мають опис: «Стаціонарне обладнання залізничних трамвайних колій; механічні (включаючи електромеханічні) прилади сигналізації, забезпечення безпеки або контролю за рухом на залізницях та трамвайних коліях, автомобільних шляхах або річкових магістралях, спорудах для паркування, портових спорудах або на аеродромах; їх частин: - устаткування та обладнання для залізничних та інших колій», шляхом запровадження справляння антидемпінгового мита за ставкою для експортера стрілочних переводів ТОВ «Муромська стрілочна компанія», вироблених ВАТ «Муромський стрілочний завод» - 13,44%, для інших експортерів 59,4 %, строком застосування на п`ять років.
Рішеннями Міжвідомчої комісії з Міжнародної торгівлі від 26.11.2008 №АД-193/2008/4403-45, від 25.11.2014 №АД-325/2014/4421-06 та від 14.12.2020 №АД-470/2020/4411 було продовжено дію вище вказаних антидемпінгових заходів. 
Отже, справляння мита під час ввезення на територію Україну Товару походженням із російської федерації може мати обмежувальний характер для імпортерів зазначеної продукції.    
Окрім того, бар`єрами для вступу на ринок Товару є: необхідність отримання сертифіката відповідності та обов`язковість проходження приймальних випробувань та отримання рекомендацій до поставлення на виробництво відповідної продукції для потреб залізничного транспорту.  
Верховний Суд у постанові від 03.07.2018 у справі №910/4425/16 зазначив, що до повноважень саме органу Антимонопольного комітету України віднесено вирішення питання щодо визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку. 
Господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку. Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 910/6999/17, від 19.06.2018 у справі № 910/3047/17, від 11.06.2019 у справі № 915/523/18, від 05.03.2020 у справі №910/2921/19, від 22.10.2021 №914/2667/20, від 26.05.2022 у справі №910/20850/20. 
Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.
Обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.
Водночас за змістом приписів статті 12 Закону №2210-ІІІ суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.10.2021 №914/2667/20.  
Позивач у даній справі не навів та не довів суду належними та допустимими доказами, що він зазнає значної конкуренції.
Підхід до визначення меж обґрунтованості рішення АМК має бути аналогічним тому, який застосовується, зокрема, самими судами у прийнятті судових рішень. Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.09.2020 у справі №910/23375/17 та від 01.10.2020 у справі №908/540/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 2210 підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 73, ст.ст. 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до п.п. 1 - 5 ч. 1 ст. 7 Закону №3659-XII у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених  законом  випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Національне антикорупційне бюро України (далі - Національне бюро) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.
Завданням Національного бюро є протидія корупційним та іншим кримінальним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці, а також вжиття інших передбачених законом заходів щодо протидії корупції.
За приписами ст. 10 вказаного Закону оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених законом до підслідності Національного бюро, а також в інших справах, витребуваних до Національного бюро прокурором, що здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування працівниками Національного бюро, проводять старші детективи та детективи Національного бюро, а також оперативно-технічні підрозділи і підрозділи внутрішнього контролю.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Національне бюро  взаємодіє з іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами для виконання своїх обов`язків. 
Відповідно до абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Національне бюро в порядку, визначеному законодавством, має безпосередній, у тому числі автоматизований, доступ до автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, держателем (адміністратором) яких є державні органи або органи місцевого самоврядування, користується державними, у тому числі урядовими, засобами зв`язку і комунікацій, мережами спеціального зв`язку та іншими технічними засобами.
Згідно із положеннями статті 21 Закону №3659-XII органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадові особи зобов`язані передавати Антимонопольному комітету України та його територіальним відділенням відомості, що можуть свідчити про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. При цьому передання НАБУ на виконання приписів статті 21 Закону №3659-XII відомостей, що можуть свідчити про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, за своїм призначенням та правовим змістом такої дії є, водночас, й дозволом на використання відповідної інформації.
Передані таким чином матеріали підпадають під визначення доказів у справі                   у розумінні статті 73 ГПК України та підлягають перевірці на належність та допустимість у загальному порядку. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №916/103/20, від 23.09.2021 у справі  №916/88/20, від 30.09.2021 у справі №927/741/19.
Таким чином, отримана відповідачем від НАБУ інформація з Єдиної системи автоматизованої інформаційної системи, власником та розпорядником якої є Держмитслужба відповідно до Положення «Про Єдину автоматизовану інформаційну систему Державної митної служби України», затвердженого наказом Державної митної служби України від 04.11.2010 №1341, є джерелом інформації, яке може бути використане Комітетом при проведенні дослідження ринку.    
Відповідно до ч.1  ст.  74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За таких обставин, суд першої інстанції при повному та всебічному досліджені обставин справи, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. З чим погоджується і суд апеляційної інстанції з урахуванням здійсненої оцінки доказів наданих сторонами згідно ст. 86 ГПК України та з урахуванням ст. 79 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову враховуючи те, що докази надані відповідачем на підтвердження зайняття монопольного (домінуючого) становища позивача на ринку стрілочних переводів для залізничних колій загального користування є більш вірогідними ніж докази надані позивачем в спростування наведеного.   
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування             практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч. 4  ст. 11 ГПК України  суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповіді на доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, із застосування норм права, які регулюють спірні відносини. 
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Згідно  ст. 129 ГПК України  судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача). 
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпропетровський стрілочний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21 залишити без змін.
3 Поновити дію рішення           Господарського суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №910/17390/21. 
4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Дніпропетровський стрілочний завод».
5. Матеріали справи №910/17390/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
                Повний текст постанови складено та підписано 15.09.2023.  

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                А.М. Демидова