ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8145/23 Справа № 219/13099/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шевченко Л.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                 Агєєва О.В.,
суддів:         Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №219/13099/21 ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Шевченко Л.В., -

ВСТАНОВИВ:

24.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.08.2021 року на 10 год. 45 хв. слідчим суддею Соснівського районного суду міста Черкаси Токовою С.Є. було призначено судове засідання по розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Кощавки В.А. від 09.03.2021 року про закриття кримінального провадження № 42017250000000300. 
30.08.2021 року ОСОБА_1 прибув з села Набутів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області до міста Черкаси для участі в призначеному судовому засіданні, але судове засідання не відбулося у зв`язку з неявкою в судове засідання ні процесуального прокурора, ні слідчого у кримінальному провадженні № 42017250000000300 з невідомих причин, котрі були належним чином судом повідомлені про день, час та місце проведення судового засідання, участь яких передбачена службовими обов`язками. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання ні процесуального прокурора, ні слідчого у кримінальному провадженні №42017250000000300 з невідомих причин, ОСОБА_1 поніс додаткові витрати, для участі у судовому засіданні призначене на 09.09.2021 року по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження № 42017250000000300. 
ОСОБА_1 було нанесено матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.ст.1172, 1173 ЦК України. Позивач зазначає, що в даному випадку йому підлягають відшкодуванню завдані матеріальні збитки, понесені у зв`язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. ОСОБА_1 на той час працював директором Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОРІТ», а тому йому підлягає відшкодування середньоденний заробіток за 30.08.2021 року в розмірі 566,28 грн. У зв`язку з пандемією коронавірусу порушені графіки автобусного сполучення між селом Набутів та містом Черкаси, що змусило ОСОБА_1 здійснити поїздку до міста Черкас на особистому автомобілі Шевроле Авео, загальний пробіг автомобіля до місця проведення судового засідання з села Набутів до міста Черкаси вул. Гоголя, 316 склав 115 кілометрів та витрачено 8 (вісім) літрів пального марки А-92 (копія фіскального чека додається). Відшкодування моральної шкоди проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць. Виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що наведені вище, позивач вважає достатньою сатисфакцією стягнення з Держави грошової компенсації у розмірі 1 790 грн, яка складається з 566 грн - середньоденний заробіток за 30.08.2021 року; 224 грн. - витрати на пальне для поїздки в місто Черкаси для участі в судовому засіданні; 1 000 грн. - моральна шкода завдана довготривалим досудовим розслідуванням з 2017 року та істотним порушенням «розумного строку» досудового розслідування, а також істотним ігноруванням посадовими особами своїх службових обов`язків.
У зв`язку з викладеним, просив суд зобов`язати Управління Державного казначейства України у Черкаській області, незалежно від вини посадових осіб Черкаської обласної прокуратури, відшкодувати на свою користь за рахунок коштів державного бюджету матеріальну та моральну шкоду в сумі 1790 та додатково кожний податок , який може бути нарахований на дану суму в якості компенсації моральної шкоди у зв`язку з неявкою без поважних причин в судове засідання посадових осіб прокуратури та слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Кощавки В.А. у кримінальному провадженні № 42017250000000300. 

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом не враховано в повній мірі, що позивачу спричинено моральну шкоду в результаті неявки в судове засідання процесуального прокурора та слідчого у кримінальному провадженні № 42017250000000300 по якому ОСОБА_1 залучено в якості свідка.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що свідку по справі не відшкодовується понесена матеріальна та моральна шкода для прибуття в судове засідання, яке не відбулось з вини процесуального прокурора та слідчого.

У відзиві на апеляційну скаргу Черкаська обласна прокуратура зазначає, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, здійснюється за обов`язкової участі особа, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого , дізнавача чи прокурора, рішення , дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Неявка в судове засідання процесуального прокурора не свідчить про протиправність його дій як працівника прокуратури, про наявність вини та завдання цим матеріальної та моральної шкоди позивачу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління державної казначейської служби України у Черкаській області зазначає, що скаржником не доведено факт наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій відповідача та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями відповідача. Головне управління вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна у позову у даній справі складає 1790 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що слідчим відділом Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування y кримінальному провадженні №42017250000000300 від 21.12.2017 за ч.1 ст.376 КК України. 
За результатами досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні 09.03.2021 указане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, про що повідомлено заявника ОСОБА_1 з роз`ясненням права на оскарження. 
Не погоджуючись із вказаним процесуальним рішенням органу досудового розслідування ОСОБА_1 , який у вказаному кримінальному провадженні є свідком, оскаржив його до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси. Розгляд скарги було призначено на 30.08.2021.
Згідно з довідкою, фіксування судового процесу по справі № 712/7166/21 провадження 1-кс/712/7313/21, 30.08.2021 о 10-45 год., за скаргою ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою прокурора в судове засідання та якого зобов`язано надати матеріали закритого кримінального провадження № 42017250000000300. 
Розгляд справи відкладено на 09.09.2021 на 10-00 год., про що учасники судового процесу були повідомлені належним чином.
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.09.2021 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській облвстіф від 09.03.2021 про закриття кримінального провадження № 42017250000000300 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що порушуючи питання про відшкодування шкоди, завданої йому в результаті протиправної бездіяльності посадової особи слідчого відділу Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області та прокурором Черкаської обласної прокуратури позивач не довів факт спричинення йому такої шкоди в розумінні ст.1174 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу), про що зазначив Верховний Суд України у своїй Постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.
Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Відповідний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 233/1997/18, від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19.
Пунктами 3, 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної  (немайнової)  шкоди  суд визначає  залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,  психічних  тощо),  яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема,  враховуються стан  здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності,  виваженості  та справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Поняття доказів розкрито у частині 1 статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" (п.3,4) передбачено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 просив відшкодувати шкоду незалежно від вини посадових осіб прокуратури та Національної поліції. 
Однак, позивачем не надано суду першої та апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, якою саме неправомірною бездіяльністю уповноваженої особи слідчого відділу Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області та прокурором Черкаської обласної прокуратури були порушені майнові права позивача та спричинено заподіяння збитків у розмірі 790 грн., оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів факт спричинення йому матеріальної шкоди в розумінні ст.1174 ЦК України 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, позивача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена вкасаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: