Ухвала
Іменем України
 
11 серпня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 216/3546/17
провадження № 61-10379ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про перегляд 
за виключними обставинами у справі за заявою Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги з центрального постачання холодної води,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2017 року Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» (далі - 
КП «Кривбасводоканал») звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь підприємства за отримані послуги централізованого опалення холодної води 
в сумі 10 792,00 грн, 3 % річних - 378,44 грн та інфляційні витрати - 2 340,85 грн.
 
Судовим наказом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 січня 2018 року стягнуто солідарно з                  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість, яка утворилась у період з 01 квітня 2014 року до 13 квітня 
2017 року, за отримані послуги з централізованого постачання холодної води 
в сумі 10 792,20 грн, 3 % річних - 378,44 грн та втрати від інфляції - 2 340,85 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє 
ОСОБА_2 , про скасування судового наказу повернуто заявнику.
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася 
до суду із заявою про перегляд судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 січня 2018 року 
за виключними обставинами у справі за заявою КП «Кривбасводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги з центрального постачання холодної води.
 
В обґрунтування заяви зазначала, що вона не була власницею квартири АДРЕСА_1 , не укладала договорів з КП «Кривбасводоканал» та з травня 2007 року не проживала у цій квартирі.
 
Заявниця посилалася на те, що з травня 2007 року вона разом із дітьми проживала в будинку своєї матері на АДРЕСА_2 , з травня 2012 року до липеня 2017 року проживала на АДРЕСА_3 . У липні                     2017 року вона переїхала до Київської області та проживала на АДРЕСА_4 , а у зв`язку із початком військових дій була вимушена евакуюватися до Швейцарської конфедерації. 
 
Вважала, що має підстави для перегляду судового наказу від 02 січня 2018 року                 у справі № 216/3546/17 за виключеними обставинами, оскільки на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи. Учасники справи не знали про її розгляд Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у зв`язку із чим не мали можливості подати свої заперечення.
 
Враховуючи викладене, просила суд переглянути судовий наказ Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 січня 2018 року за виключними обставинами у справі за заявою 
КП «Кривбасводоканал» про видачу судового наказу про стягнення 
з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги 
з центрального постачання холодної води.
 
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про перегляд судового наказу за виключними обставинами у справі № 216/3546/17, відмовлено. Судовий наказ Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 січня 2018 року у справі 
№ 216/3546/17, виданий за заявою КП «Кривбасводоканал», яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість, яка утворилась у період із 01 квітня 2014 року до 13 квітня                  2017 року, за отримані послуги з централізованого постачання холодної води в сумі 10 792,20 грн, 3 % річних - 378,44 грн та втрати від інфляції - 2 340,85 грн, судового збору у розмірі 800,00 грн на користь заявника залишено в силі.
 
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що боржником обрано спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, який не передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством. Вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими 
та такими, що не підлягають задоволенню, а судовий наказ № 216/3546/17 правомірним й таким що не підлягає скасуванню (у зв`язку із пропуском строків, передбачених чинним законодавством на його скасування та відсутності поважних причин для їх поновлення) чи зміні (у зв`язку із відсутністю норм у чинному законодавстві, які б передбачали зміну судового наказу чи заміну/виключення боржника із нього).
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня                       2023 року про перегляд судового наказу за виключними обставинами змінено, викладено мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови. В іншій частині ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року про перегляд судового наказу за виключними обставинами залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявницею у заяві про перегляд судового наказу за виключними обставинами не наведено таких у розумінні статті 423 ЦПК України. Враховуючи те, що судовий наказ, виданий Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 02 січня 2018 року, не може переглядатися за виключними обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для перегляду вказаного судового наказу за виключними обставинами. Суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за виключними обставинами, проте виходив 
із помилкових мотивів та неправильного застосування норм матеріального права, а саме у зв`язку із обранням неналежного способу захисту та необґрунтованістю заявлених вимог.
 
12 липня 2023 року  ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, 
у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, за результатами розгляду справи задовольнити заяву про перегляд судового наказу за виключними обставинами.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга 
на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право 
на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року складений 14 червня 2023 року. Касаційна скарга подана 12 липня 2023 року.
 
Перевіривши доводи вказаного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність необхідності для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки він не пропущений. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 01 березня 2023 року та видаючи судовий наказ від 02 січня 2018 року, а також суд апеляційної інстанції, приймачі постанову від 14 червня 2023 року, не прийняв до уваги, що у заяві про скасування судового наказу за виключними обставинами ОСОБА_1 зазначала про те, що вона не є власницею квартири АДРЕСА_1 , а також про те, що з 14 липня 2009 року вона розірвала шлюб з ОСОБА_3 і ще з 2007 року виїхала з дітьми на проживання за іншою адресою. 
 
На думку заявниці, судами попередніх інстанцій не враховано, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2022 року у справі № 216/7407/19 встановлено, що вона 
не проживала на АДРЕСА_1 , у період з 01 липня 2015 року до 01 червня 2019 року, а також порушено норми Конституції України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про захист персональних даних».
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження 
у цій справі. 
 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити 
у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування 
чи тлумачення.
Нормативно-правове обґрунтування
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане 
з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному 
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:
1)  встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;
2)  встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;
3)  встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
 
З підстав пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України виключні обставини - 
це обставини, які на момент постановлення рішення в справі не підконтрольні 
ні суду, ні учасникам справи і які (за звичайного перебігу судового процесу) 
не можуть обґрунтовано запобігти застосуванню норми закону (іншого правового акта чи їх окремого положення), яка в подальшому визнана Конституційним Судом України неконституційною (конституційною).
 
При перегляді рішення у зв`язку з виключними обставинами за пунктом 1 
частини третьої статті 423 ЦПК України, необхідно враховувати, що законодавець мав на меті забезпечити поновлення порушеного права особи внаслідок застосування у її справі положень закону, які не відповідали Конституції України. Це означає, що йдеться про надання заявнику права на застосування інституту реституції після ухвалення рішення Конституційним Судом. Зокрема, 
за конституційною скаргою особи, яка вважає, що, приймаючи остаточне судове рішення у справі, суд застосував закон, який суперечить Конституції України. Отже, відкриття провадження про перегляд судового рішення за виключними обставинами можливе лише після ухвалення рішення Конституційним Судом щодо неконституційності закону. Тобто, в розумінні пункту 1 частини третьої 
статті 423 ЦПК України виключну обставину слід розуміти як обставину, яка 
не підконтрольна ні суду, ні учасникам справи на момент постановлення рішення 
у справі і яка, за звичайного перебігу судового процесу, не може обґрунтовано запобігти застосуванню норми закону (іншого правового акта чи окремого положення), яка в подальшому визнана Конституційним Судом неконституційною (конституційною).
 
З підстав пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України виключними 
є обставини, які включають зміну умов, які відбуваються як у середині України, так і за її межами, і суттєво впливають на судові рішення національних судів, які набули законної сили тому, що тлумачення положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод є компетенцією Європейського суду з прав людини, який з урахуванням принципу верховенства права у своїх рішеннях постійно розвиває, доповнює, уточнює практику її застосування.
 
Другою підставою для перегляду судового рішення за виключними підставами 
є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення цієї справи судом. Особливістю цієї категорії справ є те, що заяви в цих справах подаються до Верховного Суду і розглядаються у складі Великої Палати. 
 
У статті 55 Конституції України зазначено, що «кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися 
за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ 
чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких 
є Україна». 
 
Для цивільного процесу основним механізмом вирішення міжнародних спорів 
та тлумачення положень міжнародного права у сфері захисту прав людини 
є Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). Юрисдикція ЄСПЛ поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини 
й основоположних свобод та протоколів до неї, подані йому на розгляд відповідно до статей 33, 34, 46 і 47 (стаття 32 Конвенції). 
 
Порядок виконання і застосування практики ЄСПЛ урегульований Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». 
 
Тож, судові рішення підлягають перегляду за виключними обставинами у зв`язку               з установленням міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань лише при вирішенні тієї справи судом, у якій ці рішення були ухвалені, і не важливо, чи зазначено у такому рішенні про необхідність перегляду справи національними судами як додаткового заходу індивідуального характеру чи ні. 
 
Отже, з підстав пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України виключними 
є обставини, які включають зміну умов, які відбуваються як у середині України, так і за її межами, і істотно впливають на судові рішення національних судів, які набрали законної сили, насамперед тому, що тлумачення положень Конвенції 
є компетенцією ЄСПЛ, який у своїх рішеннях з урахуванням принципу верховенства права постійно розвиває, доповнює, уточнює практику 
її застосування.
 
Прийняття судом до розгляду заяви про перегляд судового рішення 
за виключними обставинами з підстав пункту 3 частини третьої статті 423 ЦПК України означає, що попередньо судовий захист узагалі був не доступним заявнику.
 
Щодо цієї підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами, то вчинення злочину суддею, внаслідок якого було ухвалено незаконне 
або необґрунтоване рішення, може вважатися виключною обставиною, якщо вина судді встановлена вироком суду, що набрав законної сили. При цьому перегляд судового рішення на підставі відповідної виключної обставини має відбутися вже після того, як така обставина була встановлена вироком суду, що набрав законної сили, тобто після того, як суддю було притягнуто до кримінальної відповідальності за статтею 375 КК України.
 
Згідно із частиною п`ятою статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
 
Статтею 426 ЦПК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 426 ЦПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються: нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення; посилання на докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин.
 
Однак вказані обставини, незалежно від їх обґрунтованості, у аспекті вищенаведених положень статті 423 ЦПК України, яка регламентує перегляд рішень судів за нововиявленими або виключними обставинами, не можуть свідчити про наявність підстав для цього, адже не входять до переліку, наведеного у вказаній нормі процесуального права, що є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Висновки Верховного Суду
 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , про перегляд за виключними обставинами судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 січня 2018 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків, проте виходив із помилкових мотивів та неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку із чим судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Змінюючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховував те, 
що звертаючись до суду із заявою про перегляд судового наказу за виключними обставинами, ОСОБА_1 посилалася на те, що судом першої інстанції під час винесення судового наказу не було прийнято до уваги те, що вона не була власницею квартири АДРЕСА_1 та не мешкала у ній у період з 01 квітня 2014 року 
до 13 липня 2017 року та чіткого посилання на конкретний пункт 2 статті 423                  ЦПК України, який підлягав би застосуванню у цій справі з метою її перегляду, заява ОСОБА_1 не містить.
 
Встановивши, що заявниця у заяві про перегляд судового наказу за виключними обставинами посилалася на те, що судовий наказ по суті спору у справі прийнятий з порушенням вимог законодавства через неврахування судом зазначених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що наведені заявницею підстави та обставини, не є виключними у розумінні статті 423                         ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з виключними обставинами.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується 
на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та незгоди із судовими рішеннями.
 
Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що відповідно 
до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги  ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 14 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , 
в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про перегляд за виключними обставинами у справі за заявою Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 
та ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги 
з центрального постачання холодної води відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний