ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6144/20  Номер провадження 22-ц/814/2703/23	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П., 
за участю секретаря судових засідань - Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності
за апеляційною скаргою керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2021 року,
в с т а н о в и в:
В грудні 2020 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа: Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, у якому просили :
- визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частини нежитлового приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: тамбура 1-1, площею - 4,1 кв. м, зали 1-2, площею 43,0 кв. м, коридора 1-3, площею 9,8 кв. м, зали 1-4, площею 29,6 кв, м, санвузла 1-5, площею - 4,6 кв. м, кабінета 1-6, площею 11,3 кв. м, зала 1-7, площею 18,8 кв. м, підсобного приміщення 1-8, площею 10,9 кв. м, комори 1-9, площею 3,9 кв. м. Загальна площа становить 136,0 кв. м, основна площа -102,7 кв. м, допоміжна (підсобна) - 33,3 кв. м, припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 ;
- визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частини нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: тамбура 1-1, площею 4,1 кв. м, зали 1-2, площею 43,0 кв. м, коридора 1-3, площею 9,8 кв. м, зали 1-4, площею 29,6 кв. м, санвузла 1-5, площею 4,6 кв. м, кабінета 1-6, площею 11,3 кв. м, зали 1-7, площею 18,8 кв. м, підсобного приміщення 1-8, площею 10,9 кв. м, комори 1-9, площею 3,9 кв. м. Загальна площа становить 136,0 кв. м, основна площа - 102,7 кв, м, допоміжна (підсобна) - 33,3 кв. м, припинивши право власності ОСОБА_1 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що 29.10.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу від 29.10.2020 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав (продав) у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках по 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 137,7 кв. м, житловою площею 86,5 кв. м.
Враховуючи те, що дана квартира розташована на першому поверсі та мала нестандартне планування та окремий вихід, ними було прийнято рішення про переобладнання квартири із зміною її цільового призначення, а саме: переобладнання в нежитлове приміщення - громадську будівлю.
Зазначав, що згідно даних технічного паспорту на нежитлове приміщення вбудоване в житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 16 листопада 2020 року, нежитлове приміщення складається з наступних: тамбур 1-1 - площею 4,1 кв. м., зала 1-2 - площею 43,0 кв. м, коридор 1-3 - площею 9,8 кв. м, зала 1-4 - площею 29,6 кв. м, санвузол 1-5 - площею 4,6 кв. м\., кабінет 1-6 - площею 11,3 кв. м, зала 1-7 -площею 18,8 кв. м, підсобне приміщення 1-8 - площею 10,9 кв. м, комора 1-9 - площею 3,9 кв. м. Загальна площа становить 136,0 кв. м, основна площа - 102,7 кв. м, допоміжна (підсобна) - 33,3 кв. м.
Експертним технічним висновком встановлено, що реконструкція квартири в нежитлове приміщення відповідає чинним будівельним нормам України, санітарно-епідеміологічним та пожежним нормам і правилам для даного типу будівель та не порушує права інших осіб.
Вказували, що на даний час законодавчо чітко не визначена процедура переводу житлових приміщень в нежитлові, регулювання даних правовідносин в кожному регіоні проводиться локальними нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування, на засіданні тимчасової комісії виконавчого комітету Полтавської міської ради їм рекомендовано вирішити порушене питання у судовому порядку, а тому вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2021 року - позов задоволено.
Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частини нежитлового приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: тамбура 1-1, площею - 4,1 кв. м, зали 1-2, площею 43,0 кв. м, коридора 1-3, площею 9,8 кв. м, зали 1-4, площею 29,6 кв. м, санвузла 1-5, площею - 4,6 кв. м, кабінети 1-6, площею 11,3 кв. м, зала 1-7, площею 18,8 кв. м, підсобного приміщення 1-8, площею 10,9 кв. м, комори 1-9, площею 3,9 кв. м. Загальна площа становить 136,0 кв. м, основна площа -102,7 кв. м, допоміжна (підсобна) - 33,3 кв. м, припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 .
Визнано право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частини нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: тамбура 1-1, площею 4,1 кв. м, зали 1-2, площею 43,0 кв. м, коридора 1-3, площею 9,8 кв. м, зали 1-4, площею 29,6 кв. м, санвузла 1-5, площею 4,6 кв. м, кабінета 1-6, площею 11,3 кв. м, зали 1-7, площею 18,8 кв. м, підсобного приміщення 1-8, площею 10,9 кв. м, комори 1-9, площею 3,9 кв. м. Загальна площа становить 136,0 кв. м, основна площа - 102,7 кв. м, допоміжна (підсобна) - 33,3 кв. м, припинивши право власності ОСОБА_1 , на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
На вказане рішення апеляційну скаргу подав керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції.
Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції постановив рішення за відсутності порушеного відповідачем права позивача, до неналежного відповідача, перебравши на себе дискреційні повноваження відповідних органів та вирішивши питання про права інших мешканців багатоквартирного будинку, що виключає підстави для задоволення позову.
Вказує, що Полтавська міська рада не є тим органом, який уповноважений згідно чинного законодавства на розгляд питання переведення житлових приміщень у нежитлові, натомість такою юридичною особою є виконавчий комітет Полтавської міської ради.
Оскаржуваним рішенням суд вирішив питання, які відносяться до виключної компетенції органу ДАБІ та органу місцевого самоврядування - правомірності переведення житлового приміщення в нежитлове, чим вирішив питання про права та інтереси не залученого до участі органу, до дискреційних повноважень якого належить вирішення вказаного питання.
Зазначає, що на час розгляду справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, а також відповідності звіту про проведення технічного обстеження нормам закону.
Своє право на апеляційне оскарження прокурор обґрунтовує тим, що виконавчим комітетом Полтавської міської ради та ДАБІ України, як органами, до компетенції яких входить право на розгляд питання про переведення житлового приміщення в нежитлове та надання дозволу на проведення реконструкції житлового приміщення, не вжито заходів щодо апеляційного оскарження рішення суду, що свідчить про неналежне виконання вказаними органами своїх повноважень і є беззаперечною підставою для внесення апеляційної скарги саме прокурором.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування відзиву вказував, що ураховуючи відсутність рішення щодо переведення житлових приміщень у нежитлові у позивачів не було іншого способу захисту.
Вказував, що ураховуючи те, що власником спірного будинку є Територіальна громада Полтави в особі Полтавської міської ради, позову був пред`явлений до належного відповідача.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2021 року у цій справі закрито.
Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2022 року постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Направляючи справу до суду апеляційної інстанції Верховний Суд вказав, що прокурор належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави в суді та подав апеляційну скаргу з дотриманням норм статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, а тому дійшов помилкового висновку, що прокурор не довів підстав представництва з метою захисту інтересів держави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України.
Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що 29 жовтня 2020 року був укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Цвітохою Ю.М., який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 6482.
Відповідно до умов даного договору продавець - ОСОБА_3 передав (продав) у власність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у рівних частках по 1/2 квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з наступних приміщень: 1-1 тамбура - пл. 2,8 кв.м., 1-2 санвузла- пл. 4,6 кв.м., 1-3 кухні - пл. 15,1 кв.м., 1-4 кімнати -пл. 23,6 кв.м., 1-5 санвузла -пл. 5,5 кв.м., 1-6 гардеробної -пл. 4,0 кв.м., 1-7 кімнати -пл. 18,4 кв.м., 1-8 кухні -пл.11,1 кв.м., 1-9 гаража - пл.4,0 кв.м., 1-10 тамбура - пл. 4,1 кв.м., 1-11 кімнати - пл. 44, 5 кв.м. Загальною площею 137,7 кв.м., житловою площею 86,5 кв.м
Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2020 року по 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4266060553101, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Вищевказана квартира позивача була переобладнана із зміною її цільового призначення, а саме: переобладнана в нежитлове приміщення - громадську будівлю.
Згідно даних технічного паспорту на нежитлове приміщення вбудоване в житловий будинок квартиру АДРЕСА_2 , станом на «16» листопада 2020 року, нежитлове приміщення складається з наступних: тамбура 1-1 площею - 4,1 кв.м., зали 1 -2 - площею 43,0 кв.м., коридора 1 -3 площею - 9,8 кв.м., зали 1-4 площею - 29,6 кв.м., санвузла 1-5 площею - 4,6 кв.м., кабінета 1-6-площею 11,3 кв.м, зала 1-7 - площею 18,8 кв.м., підсобного приміщення 1-8 - площею 10,9кв.м., комори 1-9 - площею 3,9 кв.м. Загальна площа становить 136,0 кв.м., основна площа - 102,7 кв.м., допоміжна (підсобна) - 33,3 кв.м.
Відповідно до експертного технічного висновку нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 на основі проведеного аналізу встановлено, що об`ємно-планувальне та конструктивне рішення, санітарно-технічні умови, пожежна безпека та інженерне обладнання нежитлових приміщень у житловому будинку (магазин) загальною площею 136,0 кв.м. за адресою: квартиру АДРЕСА_2 - відповідають будівельним нормам, які діють на території України і висуваються до громадських будівель загалом і до приміщень магазинів зокрема.
Даним технічним висновком встановлено, що реконструкція приміщень у будинку під приміщення адміністративного призначення (нежитлове приміщення) відбудеться без втручання в основні конструкції будівлі; додаткових навантажень на основні конструкції будівлі (стіни, фундаменти) в результаті реконструкції не створюється; в цілому стан об`єкта - задовільний; додаткового інструментального обстеження несучих конструкцій не потребує; приміщення адміністративного призначення будуть забезпечені необхідними мережами та обладнанням; архітектурно-планувальне та конструктивне рішення відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення та ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», відповідають діючим будівельним нормам, санітарно-епідеміологічним та пожежним нормам і правилам для даного типу будівель.
Задовольняючи позовні вимоги позивачів, місцевий суд виходив з того, що реконструкція квартири в нежитлове приміщення відповідає чинним будівельним нормам України, санітарно-епідеміологічним та пожежним нормам і правилам для даного типу будівель та не порушує права інших осіб. Позивачем, як власником нерухомого майна, фактично було проведено зміну цільового призначення приміщення квартири, а саме: з житлового в нежитлове - громадську будівлю.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина 1 ст. 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом або договором.
З огляду на ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 11 ЦПК України встановлює диспозитивність цивільного судочинства, яка полягає, зокрема в тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах,, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини п`ятої статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції зазначив, що наразі не існує законодавчо встановленого порядку переведення житлових приміщень у нежитлові, а тому права позивачів підлягають захисту у судовому порядку. 
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі статтею 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Житло є специфічним об`єктом права власності, тому свобода використання житла його власниками обмежується нормами, спрямованими на схоронність жилих приміщень та непорушення прав інших осіб, зокрема інших мешканців жилого будинку.
Статтею 6 Житлового кодексу УРСР передбачено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.
Згідно з ст. 8 ЖК Української PCP переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися рішенням органів, зазначених у частині другій ст.7 ЖК Української PCP. 
Відповідно до ч.2 ст.7 ЖК Української PCP непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) ради.
Відповідно до статті 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належать громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до пункту 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 75 (далі - Правила), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.
Згідно зпунктом 1.4.5 Правил для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.
Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Із аналізу наведених правових норм вбачається, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений що комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.
Таким чином, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 червня 2014 року у справі № 21-197а14 та постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі за № 210/8381/13-а, постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 554/882/19.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що виконавчий комітет Полтавської міської ради, який є самостійною юридичною особою та особою, законодавчо уповноваженою розглядати питання переведення житлових приміщень у нежитлові до участі у справі судом першої інстанції залучено не було, при цьому судом вирішено питання, які стосуються його прав і обов`язків.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позову позивачів.
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги та приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України ).
Судовий збір за подачу апеляційної скарги складав 3750,00 грн.
Таким чином з позивачів на користь Полтавської окружної прокуратури Полтавської області підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Апеляційну скаргу керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2021 року - скасувати. Ухвалити нове.
В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Полтавської окружної прокуратури Полтавської області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3750,00 грн: по 1875,00 грн з кожного.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 серпня 2023 року.

Головуючий суддя :                                                        Т.В. Одринська

Судді:                                                                        О.О. Панченко

       В.П. Пікуль