КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №758/12971/15                                                                             Головуючий у І інстанції - Захарчук С.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/6394/2023                                   Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
20 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Кононенко І.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року   
у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, - 
 
установив:
 
ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом до Фонду соціального страхування України про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу від 09 жовтня 2014 №475-К його прийнято на посаду заступника начальника управління - начальника відділу інженерно-технічного забезпечення управління господарського забезпечення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.
Згідно з наказом від 26 жовтня 2015 року №364-К його звільнено з займаної посади у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.
Вважає наказ від 26 жовтня 2015 року №364-К незаконним, прийнятим з грубим порушенням норм трудового законодавства України, та таким, що порушує його права та законні інтереси.
Відповідно до п.5.5 Положення «Про Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», до виключних повноважень директора Виконавчої дирекції Фонду належить прийняття та звільнення працівників.
Наказ про його звільнення підписаний заступником директора Виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_2 .
Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців директором Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є ОСОБА_3 .
Жодних наказів про покладання обов`язків директора на ОСОБА_2 за підписом ОСОБА_3 не видавалось.
Крім того, ОСОБА_2 не надавалися повноваження ОСОБА_3 підписувати оскаржуваний наказ.
Фактично, ОСОБА_2 , не маючи жодних повноважень на виконання обов`язків директора Виконавчої дирекції Фонду, перевищуючи свої службові повноваження, видав наказ про звільнення, чим грубо порушив вимоги діючого законодавства України та його права та законні інтереси.
Крім того, діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.
Просив суд, визнати незаконним та скасувати наказ від 26 жовтня 2015 року №364-К, поновити його на роботі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу інженерно-технічного забезпечення управління господарського забезпечення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року, у задоволенні вказаного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його у апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про правомірність звільнення позивача, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.
Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, які не були доведені.
Зазначає, що зі змісту наказу видно, що документ підписаний в.о. директора ОСОБА_2 , який за посадою відповідно до Статуту Фонду не наділений повноваженнями прийняття та звільнення з роботи працівників.
Відповідно до статуту Фонду, а саме пунктом 5.2 визначено, що Виконавчу дирекцію Фонду очолює директор, який має чотирьох заступників у тому числі одного першого.
Директор Виконавчої дирекції Фонду та його заступники призначаються та звільняються з посад правлінням Фонду.
Суд першої інстанції не врахував, що ані статутом Фонду, ані будь-яким іншим розпорядчим актом Фонду не передбачено право покладення обов`язків директора Виконавчої дирекції Фонду на будь-яку іншу особу на власний розсуд виконуючим обов`язки директора Виконавчої дирекції Фонду, тим більше без згоди на це правління Фонду.
Судом першої інстанції було неповно з`ясовано дані обставини, як наслідок безпідставно було взято до уваги доводи відповідача з приводу того, що заступник директора Виконавчої дирекції Фонду Сітайло В.С. мав повноваження на підписання спірного наказу, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Окремо зазначив, що Головним управлінням Держпраці у Київській області, на виконання доручення Кабінету Міністрів України, було проведено перевірку правомірності звільнення працівників Виконавчої дирекції Фонду, в тому числі ОСОБА_1 , за п.5 ст.41 КЗпП України, за результатами якої листом №4.3/9464 від 14 вересня 2016 року повідомлено, що звільнення працівників, призначених на посаду відповідно до норм законодавства про працю на умовах безстрокового трудового договору та щодо яких органом управління не може бути прийнято рішення про припинення повноваження посадових осіб, на підставі п.5 ст.41 КЗпП України, не відповідає чинному законодавству.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеному доказу, що призвело до неправильного вирішення спору.
Просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно до наказу в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 від 26 жовтня 2015 року №364-к ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади заступника начальника управління-начальника відділу інженерно-технічного забезпечення управління господарського забезпечення виконавчої дирекції Фонду на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.
ОСОБА_1 з зазначеним наказом був ознайомлений, однак від підпису про його ознайомлення відмовився, про що було складено акт від 26 жовтня 2015 року.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначає єдину підставу позову - це відсутність у в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 повноважень на підпис наказу про його звільнення.
Судом також встановлено, що згідно з наказом в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4 від 16 жовтня 2015 року №610-в ОСОБА_4 , яка виконує обов`язки директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відбула у щорічну відпустку терміном на 19 календарних днів з 09 жовтня 2015 року по 06 листопада 2015 року включно за робочий рік з 05 травня 2013 року по 04 травня 2014 року та покладено на період її відпустки виконання обов`язків директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 .
Згідно з постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 02 вересня 2014 року №26 звільнено ОСОБА_3 з посади директора виконавчої Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виконання обов`язків директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування покладено на заступника директора виконавчої Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4 .
Відповідно до постанови правління в.о. першого заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_5 від 05 вересня 2014 року №407-к відповідно до постанови правління Фонду від 02 вересня 2014 року №26 виконання обов`язків директора виконавчої дирекції Фонду покладено на заступника директора ОСОБА_4 з 02 вересня 2014 року.
Згідно з наказом в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4 від 02 жовтня 2015 року №256-а звільнено ОСОБА_3 з 05 жовтня 2015 року згідно з п. 5 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до ухвали судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року, заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково, зупинено виконання постанови правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 02 вересня 2014 року №26 в частині звільнення директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування постанови правління Фонду №26 від 02 вересня 2014 року.
Згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, скасовано ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17 грудня 2015 року, керівником (виконуючою обов`язки директора) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати з 02 вересня 2014 року є ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з 26 листопада 2015 року - підписант, голова комісії з припинення або ліквідатор.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання незаконним та скасування наказу від 26 жовтня 2015 року №364-К та поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню також не підлягали.
З висновками викладеними у оскаржуваному рішення погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що на момент підписання наказу про звільнення ОСОБА_1 від 26 жовтня 2015 року №364-к, в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 діяв на підставі наказу в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4 від 16 жовтня 2015 року №610-в, яка на період своєї відпустки (з 09 жовтня 2015 року по 06 листопада 2015 року) поклала обов`язки виконання обов`язків директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на ОСОБА_2 .
Відповідно до наказу в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4 від 24 липня 2015 року №189-а затверджено розподіл обов`язків між керівництвом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. 
Так, в разі відсутності директора виконавчої дирекції Фонду його обов`язки виконує один із заступників за наказом директора виконавчої дирекції Фонду. 
Встановлено таку взаємозаміну на період тимчасової відсутності: ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_2 .
Згідно з тимчасовим розподілом обов`язків між в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності, в.о. першого заступника та заступника директора, затвердженого наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 24 липня 2015 року №189-а, в.о. директора виконавчої дирекції Фонду Нагорна Т.А., зокрема, видає накази про покладення обов`язків директора виконавчої дирекції Фонду.
Крім того, до повноважень в.о. директора виконавчої дирекції Фонду віднесено прийняття та звільнення з роботи працівників дирекції, директорів виконавчих дирекцій відділень Фонду.
Таким чином, на момент звільнення позивача з роботи ОСОБА_2 , на підставі зазначених вище внутрішніх документів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності виконував обов`язки в.о. директора виконавчої дирекції Фонду та за своїми повноваженнями мав право звільняти працівників дирекції Фонду.
Доказів того, що наказ від 16 жовтня 2015 року №610-в на момент підписання наказу про звільнення позивача з роботи - 26 жовтня 2015 року, був скасований, позивачем суду не надано, а матеріали справи таких не містять.
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Суд першої інстанції на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави визнати незаконним та скасувати наказ від 26 жовтня 2015 року №364-К про звільнення його з посади заступника начальника управління - начальника відділу інженерно-технічного забезпечення управління господарського забезпечення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та поновити його на роботі.
Відсутні також правові підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про поновлення на роботі.
Окрім всього, відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки ним не надано доказів того, що діями відповідача були порушені його законні права, які призвели до моральних страждань.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -   
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 10 липня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                        К.П. Приходько

Судді                                                                           С.О. Журба 

                                                                                              Т.О. Писана