УХВАЛА

10 липня 2023 року 
м. Київ
справа №440/6387/22
адміністративне провадження № К/990/22008/23  
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу адвоката Головатого Олександра Володимировича представника позивача ОСОБА_1 
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року 
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2023 року
у справі №440/6387/22 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Полтавській області 
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошової компенсації за невикористані частини щорічної оплачуваної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,-

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, у якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у непроведенні повного розрахунку після звільнення зі служби в Національній поліції України та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарні дні; частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів; щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у сумі 73 153,44 грн, та стягнути з ГУНП на користь позивача цю суму;
- визнати протиправними дії відповідача щодо недонарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустки в кількості 07 календарних днів у сумі 10 203,70 грн та стягнути з відповідача на користь позивача цю суму;
- стягнути з ГУНП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: за період з 19 березня 2022 року по день винесення остаточного рішення у цій справі, виходячи з розрахунку 588,13 грн за кожен день затримки розрахунку.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби у поліції грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів, та щодо недонарахування і невиплати грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів;
- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 20 484 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 68 коп.;
- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 239 (двісті тридцять дев`ять) грн 34 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2023 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
20 червня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Головатого Олександра Володимировича представника позивача ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі №440/6387/22.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що  не підлягають касаційному оскарженню  судові рішення у справах незначної складності  та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження  (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження  може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За правилами спрощеного позовного провадження  не можуть  бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року вирішено здійснювати розгляд справи №440/6387/22  за правилами спрощеного позовного провадження.
Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин третьої та четвертої статті 12 та частини четвертої статті 257 КАС України відсутні.
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у цій справі, розглянутій в порядку спрощеного позовного провадження, не підлягають касаційному оскарженню.
У тексті касаційної скарги скаржник, обґрунтовуючи необхідність касаційного перегляду у справі №440/6387/22 обмежився цитуванням підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України без належного обґрунтування такого посилання.
З огляду на викладене, зазначення заявником у касаційній скарзі про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України) не є достатнім для вирішення питання про відкриття касаційного провадження у цій категорії справ.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Суд звертає увагу на те, що застосування критерію, який міститься у пункті другому частини п`ятої статті 328 КАС України, Верховним Судом у цій справі було передбачуваним, справу розглянули та вирішили повноважні суди двох інстанцій, а заявник не вказав наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли вимагати касаційного розгляду справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 248, 328, 333 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою адвоката Головатого Олександра Володимировича представника позивача ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі №440/6387/22.
2. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді	А.В. Жук Ж.М. Мельник-Томенко   Н.М. Мартинюк