Ухвала
 
13 липня 2023 року
м. Київ
                                      
справа № 761/46297/16
провадження № 61-8083ск23
                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьміна Дениса Леонідовича на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права користування житловим приміщенням,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. 
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 як членом сім`ї померлого наймача ОСОБА_3 . Визнано ОСОБА_1 новим наймачем житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 замість померлого наймача ОСОБА_3 .
 
Постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року скасовано й ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 
 
31 травня 2023 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження більше одного року, представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьмін Д. Л. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити без змін рішення суду першої інстанції.
 
Клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, мотивовано тим, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції заявнику не вручено у день його проголошення або складання, про розгляд справи у суді апеляційної інстанції повідомлений не був, надавши копії розписок та ордеру, помилково вважаючи це належними обставинами на підтвердження пропуску строку.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьміна Д. Л. залишено без руху для усунення її недоліків та запропоновано, а саме: вказати та довести існуванням не будь-яких обставин, які суд може оцінити як поважні, чи не поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження, а саме обставин, визначених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України (факту неповідомлення про розгляд справи у суді апеляційної інстанції або обґрунтувати існування обставин непереборної сили). Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
На усунення недоліків, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2023 року заявник направив до суду матеріали, помилково вважаючи, що вимоги касаційного суду ним виконано.
 
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд виходить із такого.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Тлумачення наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що у разі пропуску строку на касаційне оскарження у межах одного року, він може бути поновлений за наявності відповідного клопотання учасника справи та за умови доведеності наявності поважних причин такого пропуску.
 
Зі спливом річного строку - особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, оскільки такий строк є присічним, за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 394 ЦПК України.
 
Відтак, при поданні касаційної скарги після спливу одного року з дня складання повного тексту оскаржуваного судового рішення, такий строк може бути поновлений лише при доведеності існування виключних обставин, визначених у пунктах 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.
 
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не  залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та  пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
 
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, №№ 17160/06, 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьміна Д. Л. посилається на те, що питання строку на касаційне оскарження напряму пов`язано з підставою для оскарження судового рішення на підставі пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України. Зазначає, що матеріалами судової справи підтверджується, що повістки іншим учасникам, окрім апелянта апеляційним судом не надсилалися, що, також підтверджується й звукозаписом судового засідання від 21 жовтня 2020 року. Крім того, як вказує заявник, що матеріали справи не містять повноважень адвоката Косьміна  Д. В. на представництво інтересів позивача саме у суді апеляційної інстанції, який особисто заявляв, що необхідних повноважень від  ОСОБА_1 він не має, так і усного погодження його дій в суді апеляційної інстанції, а також прямо заявляв, що ОСОБА_1 не повідомлений про розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
 
У цій справі з позовомдо суду звертався саме ОСОБА_1 , тобто мав цікавитись результатами розгляду своєї справи.
 
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постанови Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року складений 24 грудня 2020 року, а оприлюднений 29 грудня 2020 року. 
 
Річний строк, який відповідно до положень частини третьої статті 394 ЦПК України обраховується від дня складання повного тексту оскаржуваної постанови, у цій справі сплинув 25 січня 2021 року. Касаційна скарга подана 31 травня 2023 року, тобто більше ніж через один рік з дня складання повного тексту оскаржуваного судового рішення, що дає підстави для висновку, що строк на оскарження пропущений істотно. 
 
Положення процесуального закону дозволяють поновити пропущений більше ніж на рік строк на касаційне оскарження лише за наявності виключних обставин, а саме:  неповідомлення про розгляд справи особи, яка подає касаційну скаргу, або не залучення такої особи до участі у справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; виникнення обставин непереборної сили.
 
ОСОБА_1 не є особою, яка не була повідомлена про стан розгляду або результат розгляду цієї справи, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів касаційного провадження № 61-8083ск23, в якому міститься копія заяви Косьміна Д. В. про припинення повноважень представника позивача - адвоката Косьміна  Д. В. від 23 грудня 2020 року, однак доказів на підтвердження розірвання з адвокатом Косьміним  Д. В. договору про надання правової допомоги ні   ОСОБА_1 , ні його представником до суду касаційної інстанції не надано. Крім того, Верховним Судом враховано лист Шевченківського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року, з якого вбачається, що в матеріалах справи наявні розписки про повідомлення представника позивача Косьміна Д. В. про розгляд справи на 07 грудня 2020  року об 11 год. 40 хв та на 23 грудня 2020  року об 11 годині 00 хв, однак підстав вважати, що представник позивача не повідомляв свого довірителя про дату судового засідання, у суду немає. Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи про неналежну поведінку адвоката Косьміна Д. В. нічим не підтверджено, отже такі доводи заявника не приймаються судом до уваги, відтак підстави для поновлення строку, визначені пунктом 1 частини третьої статті 394 ЦПК України, відсутні. 
 
Аналізуючи обставини, наведені заявником у клопотанні про поновлення строку, на предмет наявності підстав, визначених пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд виходить із такого. 
 
Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною. 
 
Доводи заявника про те, що його попередник - інший представник  ОСОБА_1 - адвокат Косьмін Д. В. неналежним чином виконував свої обов`язки щодо надання правової допомоги, оскільки, окрім іншого, не повідомив заявника про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу, також й враховуючи те, що як вбачається з ордеру на надання правової допомоги від 11 листопада 2019 року, адвокат Косьмін  Д. В. був уповноважений Униченком В. Г. на надання йому правової допомоги у судах України.
 
У цивільному судочинстві адвокат не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Водночас, сторона у справі на свій розсуд обирає спосіб реалізації своїх процесуальних прав: звернутися до суду особисто або через представника. Наведене дає підстави для висновку, що за наявності представника (адвоката)  сторона не позбавлена можливості самостійно вчиняти процесуальні дії, у тому числі, з метою недопущення ризиків настання негативних наслідків. 
 
Необхідно підкреслити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація цього права повинна відбуватися з дотриманням порядку та   строків встановлених положеннями процесуального закону. Зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Оцінивши наведені заявником у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження обставини, Верховний Суд дійшов переконання про відсутність виключних обставин для поновлення пропущеного більше ніж на один рік строку на касаційне оскарження судових рішень. 
 
Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними. 
 
Оскільки касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту оскаржуваного судового рішення, наведені заявником обставини не можна віднести до виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьміна Дениса Леонідовича на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян
                                    
                                                                                                              О. В. Білоконь
 
                                                                                                                        Н. Ю. Сакара