ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/4512/20  Номер провадження 22-ц/814/836/23	Головуючий у 1-й інстанції Штих Т.В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Бутенко С.Б., Чумак О.В.,
секретар Владіміров Р.В.,
з участю прокурора Дорогейка О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року, постановлене суддею Штих Т.В. (повний текст складено 29 жовтня 2021 року),
у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Офіса Генерального прокурора, третя особа: прокурор Харківської місцевої прокуратури №1 Яровий Р.О., про стягнення суми, 

в с т а н о в и в:
       30.03.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що із 2012 року СО Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області провадиться досудове розслідування кримінального провадження №12012220480000010 за ч.2 ст.190 КК України відносно ОСОБА_2 , де він, ОСОБА_1 , визнаний потерпілим. Указує на навмисно допущену довготривалу бездіяльність слідчих при розслідуванні такого кримінального провадження, недотримання розумних строків розслідування, винесення невмотивованих і незаконних постанов про закриття провадження, які у подальшому скасовувалися слідчими суддями, із зазначенням у судових рішеннях конкретних недоліків досудового розслідування, які залишаються не усунутими. 
       Проте процесуальний прокурор Яровий Р.О. не вбачав порушень, а тому, позивач, не отримавши належного реагування щодо тривалого неправомірного порушення слідчим його конституційних прав, звернувся у порядку ст.214 КПК України до прокуратури Харківської області із заявами відносно слідчого ОСОБА_3 та прокурора Ярового, відомості щодо яких внесені до ЄРДР за №№: 42018220000001473, 42018220000001192.
Зазначає, що незаконними діями і бездіяльністю процесуального прокурора Ярового Р.О., надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, неодноразовим прийняттям слідчим рішень про відмову в задоволенні його клопотань, позивачу спричинена моральна шкода. Розмір завданої шкоди, спричиненої надмірною тривалістю та неефективністю кримінального провадження, позивачем оцінено в 1 133 520,00 грн., що обраховується з урахуванням критеріїв глибини та тривалості психологічних страждань, їх видів (сором, приниження, страх, розпач), а також суттєвості вимушених змін в житті.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.10.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю. 
Із рішенням районного суду не погодився позивач та подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
       Із підстав попередньо викладених у позовній заяві доводить підставність відшкодування на його, позивача, користь моральної шкоди, зумовленої фактом надмірної тривалості кримінального провадження та його неефективного розслідування. 
       Зокрема, прокурор Яровий Р.О., зловживаючи посадовими обов`язками, безпідставно повернув повідомлення про підозру без погодження; не вбачав порушень вимог КПК України при винесенні слідчим постанов про закриття кримінального провадження та відмову у задоволенні клопотань, у подальшому скасованих у судовому порядку.
       Наполягає, що процесуальний прокурор Яровий Р.О. допустив порушення ст.19 Конституції України, а також вимоги ст. ст. 2, 8, 9, 36 КПК України, самоусунувшись від здійснення нагляду за законністю під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №1201222204800000010, навмисно не реагував на його скарги. Тим самим, з вини ОСОБА_4 , він не зміг реалізувати своє право на розгляд його скарг, поданих до прокуратури, у зв`язку із чим був вимушений докладати додаткових зусиль для поновлення його права у судовому порядку; порушене право не поновлено, а порушення закону не припинено. Як інвалід другої групи, людина похилого віку, онкохворий він вимушений витрачати свій особистий час для відновлення порушеного права. 
       Просить врахувати позицію Верховного Суду від 08.04.2020 №638/14009/17, від 16.09.2020 №638/6363/19, від 17.09.2020 №638/9834/18, від 23.09.2020 №638/14007/17, від 02.12.2020 №638/14008/17, від 26.04.2021 у справах №754/10071/17, від 06.07.2021 №638/8278/19, від 21.07.2021 №646/7015/19, які місять висновки щодо встановлення факту бездіяльності відповідача; встановлення факту тривалою протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача; надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні; неодноразовому прийнятті слідчими рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів.
       Наголошує, що за змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування, надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність та підривом репутації; як і психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.11.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.10.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 10.12.2021.
Відзив на апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду не надходив.
       Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
       Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.03.2023 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду із повідомленням сторін.
       Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06.06.2023 задоволено клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції; доручено Дзержинському районному суду м. Харкова забезпечити організацію проведення відео конференції в приміщенні цього ж суду за участі позивача ОСОБА_1 .
       19.09.2023 ОСОБА_1 не з`явився до Дзержинського районного суду м. Харкова для участі в судовому засіданні, що призначалося того ж дня на 10-00 год. У телефонному режимі позивач просив апеляційний суд розглядати справу без його участі. 
       Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності позивача, належним чином повідомленого про день та час розгляду справи. 
       У суді апеляційної інстанції прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягаючи на законності оскаржуваного судового рішення. 
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2018 року, 20 грудня 2018 року (справа №638/15474/15-к) скасовано постанови слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Рябцевої А.С. від 12.11.2018 та від 05.09.2018 про закриття кримінального провадження №1201222204800000010 від 21.11.2012; продовжено проведення досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження №1201222204800000010 від 21.11.2012./а.с.38,39/
Ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 січня 2019 року, 23 січня 2019 року та 12 березня 2019 року (справа №638/15474/15-к) заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про відвід прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Ярового Р.О. від розслідування кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР №1201222204800000010 - залишено без задоволення./а.с.28,32,35/
Листом прокуратури Харківської області від 21.02.2019 №04/2/2-196-15 ОСОБА_1 надано відповідь на його звернення від 30.01.2019./а.с.65-66/
Ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2019 року, 19 березня 2019 року, 20 березня 2019 року, 31 травня 2019 року, 13 червня 2019 року (справа №638/15474/15-к)скасовано постанови слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Русакова А.В. про відмову в задоволенні клопотань№№5-7 по кримінальному провадженню №1201222204800000010 від 12.11.2018; зобов`язано слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Русакова А.В. розглянути клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 №№5-7 по кримінальному провадженню №1201222204800000010 від 12.11.2018./а.с.8, 13,16, 19,22, 25/
Постановою слідчого Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області від 29 березня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про повідомлення про підозру ОСОБА_6 /а.с.63-64/ 
22 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до Харківської місцевої прокуратури зі скаргою./а.с.59-60/
20 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до Харківської місцевої прокуратури №1 із заявою, у якій просять надати інформацію: щодо порушення ОСОБА_7 вимог ст.ст.480,481 КПК України, не направлення для погодження повідомлення про підозру ОСОБА_2 прокурору Харківської області; надати відомості щодо причин не погодження повідомлення про підозру./а.с.52/
21 травня 2019 прокуратурою Харківською області адресовано ОСОБА_1 лист №04/2/2-196-15 за змістом якого установлено, що СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №1201222204800000010 щодо заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
У вказаному кримінальному провадженні на виконання ухвал слідчого судді від 15.03.2019, 19.03.2019, 20.03.2019 слідчим повторно розглянуті клопотання щодо проведення одночасного допиту та огляду дисків з даними мобільних операторів за участю потерпілих. Постановами від 03.05.2019 у їх задоволенні відмовлено. На цей час досудове розслідування триває./а.с.58/
Листом Харківської місцевої прокуратури №1 від 03 червня 2019 року №04-26-2732-12 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надано відповідь на їх питання щодо неналежного розгляду питання повідомлення особі про підозру по кримінальному провадженню. Так, повідомлено, що 21.08.2018 до місцевої прокуратури надійшли матеріали кримінального провадження з повідомленням про підозру ОСОБА_2 за ч.2 ст.190 КК України, складеним та підписаним слідчим СВ Шевченківського ВП Рябцевою А.С., для його погодження прокурором місцевої прокуратури Яровим Р.О.
Указане повідомлення про підозру 27.08.2018 процесуальним керівником у кримінальному провадженні повернуто слідчому без погодження, як таке, що складено не у відповідності до вимог та положень глав 22, 37 КПК України./а.с.51/
06 червня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до Харківської місцевої прокуратури №1 із клопотанням у порядку ст.ст.28,36,220 КПК України, у якому просять зобов`язати процесуального прокурора та слідчого негайно виконати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2019 для реального виконання ку строк 3 дні; провести слідчо-процесуальні дії, зазначені у клопотанні №7; у порядку, передбаченому ст.36 КПК України, належним чином здійснювати нагляд за виконанням законів при досудовому розслідуванні по кримінальному провадженню; у порядку, передбаченому ст.ст. 2, 8, 9, 25, 91-93 КПК України виконати і інші слідчо-процесуальні дії, спрямовані на встановлення істини./а.с.56-57/
Постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 від 10 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 06.06.2019 в частині зобов`язання процесуального керівника по кримінальному провадженню виконати вимогу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.05.2019 та провести слідчі дії, зазначені у клопотанні потерпілих №7 по кримінальному провадженню №1201222204800000010 від 21.11.2012 за ч.2 ст.190 КК України./а.с.55/
20 червня 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися до Харківської місцевої прокуратури №1 із клопотанням в порядку ст.ст.28,36,220 КПК України, у якому просять: на підставі ч.2 ст.21 КПК України зобов`язати процесуального прокурора Ярового та слідчим негайно виконати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.06.2019, надавши реальний строк для виконання - 3 дні; зобов`язати процесуального прокурора Ярового та слідчих провести слідчо-процесуальні дії, зазначені в клопотанні №6, надавши реальний строк його виконання - 3 дні; зобов`язати процесуального прокурора Ярового у порядку, передбаченому ст.36 КПК України, належним чином здійснювати нагляд за виконанням законів при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження №1201222204800000010; у випадку, якщо процесуальний прокурор Яровий продовжить бездіяльність вирішити питання його відсторонення від кримінального провадження №1201222204800000010; зобов`язати слідчого у порядку, передбаченому ст.ст.2,8,9,25,91-93 КПК України виконувати і інші слідчо-процесуальні дії, спрямовані на встановлення істини./а.с.44-45/
Постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 від 26 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 від 20.06.2019 щодо виконання ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.06.2019 по кримінальному провадженню №1201222204800000010 від 12.11.2012 за ч.2 ст.190 КК України./а.с.43/
27 червня 2019 року прокуратурою Харківської області листом №04/2/2-196-15 ОСОБА_1 надано відповідь на його скаргу на недотримання розумних строків проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні./а.с.46-47/
Листом прокуратури Харківської області від 26.02.2020 №04/2/2-196-15, ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення до кадрової комісії із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку; а також відповідно до ст.ст. 303-307 КПК України рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування, оскаржуються до слідчого судді суду першої інстанції, в територіальній юрисдикції якого перебувають органи досудового розслідування та прокуратури./а.с.40-41/
До позовної заяви ОСОБА_1 приєднано посвідчення УП СЗНА Дзержинського району ХМР, серія НОМЕР_1 , за змістом якого він є інвалідом 2 групи./а.с.7/
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту неправомірної поведінки слідчого та прокурора прокуратури під час досудового слідства, яка б знаходилася у причинно-наслідковому зв`язку з негативним наслідками для позивача. Тоді як проведення слідчих процесуальних дій у рамках кримінального провадження та реалізація права заявника на їх оскарження, не свідчать про незаконність дій відповідача відносно нього. При цьому скасування судом процесуальних рішень слідчого не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб.
Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав. 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).
Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.
У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпринципу справедливості розгляду справи судом.
Наведені норми процесуального права позивачем не дотримано, доказів, які б підтверджували наявність складових для відшкодування моральної шкоди,судам першої та апеляційної інстанцій не надано. Доводи апеляційної скарги є ідентичними підставам позову та фактично зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції та цитуванням практики Верховного Суду, яка не створює преюдицію у цій справі, та містить загальні висновки щодо вибору і застосування норм права до спірних правовідносин. 
При вирішенні заявленого позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із таких підстав цивільно-правової відповідальності, як: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та дійшов правомірного висновку про відсутність сукупності зазначених складових, які є обов`язковими для деліктних правовідносин.
Із матеріалів справи убачається, що позивач пов`язує підстави позову про відшкодування моральної шкоди із неналежним здійсненням прокурором нагляду за виконанням законів при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження №1201222204800000010, що мало наслідком його тривале та неефективне розслідування.
Оцінка ефективності досудового розслідування обґрунтована позивачем тим, що слідчим органу досудового розслідування не проведено усього обсягу необхідних слідчих дій, зокрема, не виконано ухвали слідчого судді від 15.03.2019, 19.03.2019, 20.03.2019, якими зобов`язано повторно розглянути клопотання щодо проведення одночасного допиту та огляду дисків з даними мобільних операторів за участю потерпілих та проведення інших слідчо-процесуальні дій, спрямованих на встановлення істини.
Разом із цим, такі клопотання позивача, як потерпілого у кримінальному провадженні, є вирішеними і у їх задоволенні відмовлено. При цьому рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органу досудового розслідування компетентними органами не приймалося. Тобто відсутня ознака бездіяльність, а має місце незгода із процесуальним рішення слідчого, якого зобов`язано розглянути такі клопотання (№№5-7) з урахуванням висновків суду.
Таким чином позивачем було реалізовано право на оскарження процесуальної діяльності слідчого в порядку статей 303-308 КПК України та відновлено порушене право, що не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. При цьому, лише незгода позивача з прийнятими слідчими процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Наведена правова позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 18.12.2019 у справі №554/7971/18, від 21.12.2019 у справі № 285/3475/18, від 22.01.2020 у справі №454/1403/17, від 19.03.2020 у справі № 686/13212/19.
Такий висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.
Отже, протиправна бездіяльність органу досудового слідства позивачем не доведена. Наявні у справі ухвали суддів слідчих, якими скасовано постанови слідчого не спростовують правильність таких висновків, оскільки згідно ч.2 ст.307 КПК України це не входить до повноважень суддів слідчих.
       Тоді як наведена позивачем практика Верховного Суду містить інші фактичні обставини, де встановленою судовими рішеннями є протиправна бездіяльність посадових осіб відповідача та надмірна тривалість досудового розслідування.
При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
Разом із цим, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Такими чином саме по собі посилання позивача на позицію Верховного Суду не звільняє його від обов`язку довести належними та допустимими доказами неправомірність бездіяльності органу досудового розслідування, наявність шкоди та причинний зв`язок між ними.
Доводи апеляційної скарги з посиланням на ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є загальними та такими, що не спростовують висновки районного суду. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). 
Інші доводи апеляційної скарги позивача ґрунтуються на відомостях щодо загального стану здоров`я позивача, інваліда другої групи, а тому не є доказом спричинення йому моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга – без задоволення

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20.09.2023.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 С.Б. Бутенко

                                                                               О.В. Чумак