Справа № 134/2240/21
Провадження № 22-ц/801/1428/2023
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай  О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року	Справа № 134/2240/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Голоти Л. О., Матківської М. В.
за участі секретаря Луцишина О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Крижопільської селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельних ділянок,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Бойком Артуром Миколайовичем, на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області про відмову у забезпеченні позову, постановлену у цій справі 05 червня 2023 року у смт. Крижопіль, суддею цього суду Лабаєм О. В.,
В С Т А Н О В И В:
У  грудні  2021  року  ОСОБА_1   звернувся  до  суду  із позовом  до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області), Крижопільської селищної ради у якому просив:
скасувати рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер 0521955100:02:001:1183, площею 0,1315 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 0521955100:02:001:1181, площею 0,6354 га, що розташована за цією ж адресою; 
скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 0521955100:02:001:1183, площею 0,1315 га, що розташована за вищевказаною адресою; 
зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати записи у Поземельній книзі про державну реєстрацію вищевказаних земельних ділянок та перенести відомості щодо них до Архівного шару Національної кадастрової системи України. 
02 червня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії при використанні земельної ділянки, кадастровий номер 0521955100:02:001:1181, які можуть бути спрямовані на встановлення засобів обмеження (огорожа, забор, шлагбаум тощо), а також шляхом заборони Крижопільській селищній раді вчиняти дії, спрямовані на продаж цієї земельної ділянки.
05 червня 2023 року Крижопільським районним судом Вінницької області постановлена ухвала, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. 
Не погодившись із постановленою ухвалою  ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Бойка А. М., посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та вжити вказані заходи забезпечення позову. При цьому апеляційна скарга містить лише посилання на наведені підстави для скасування оскаржуваної ухвали, однак у ній не вказано у чому конкретно полягає кожна із цих підстав, натомість зміст апеляційної скарги зводиться лише до викладення обставин, якими позивач обґрунтовує його позовні вимоги та твердження про необґрунтованість цієї ухвали.
Відповідачі не подали відзивів на апеляційну скаргу. 
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам. 
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 150 ЦПК заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 756/14940/20 зазначено, що: «Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.».
Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснив, що: «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів».
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
При цьому, забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Заходи забезпечення позову застосовуються виключно задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем у цій заяві не наведено обґрунтувань та до неї не додано належних та допустимих доказів у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України щодо наявності обставин, які свідчать про необхідність забезпечення позову, зокрема доказів того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову та того, що даний вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам.
Сам по собі факт користування ОСОБА_2  земельною  ділянкоюплощею 0,6354 га, кадастровий номер 0521955100:02:001:1181, не може автоматично свідчити про те, що таке користування є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку. Заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.
Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження можуть призвести до незворотних наслідків.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності обґрунтованих припущень, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи обґрунтовані лише підставами позову по суті заявлених вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Бойком Артуром Миколайовичем, залишити без задоволення, а ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 червня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                         О. В. Ковальчук

судді:                                                                                         Л. О. Голота 

М. В. Матківська