ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року	Львів	Справа № 260/2960/22 пров. № А/857/5119/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Ужгороді суддею Микуляком П. П.) у справі № 260/2960/22 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

                                                     В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) та просив визнати протиправною і скасувати постанову начальника Відділу Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу АО № 327575 від 20.07.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для застосування спірною постановою адміністративно-господарського штрафу стала відсутність індивідуально-контрольної книжки водія, проте, згідно Положення про робочий час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів водій, що керує транспортним засобом, не обладнаним тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія, або повинен мати копію графіка змінності водіїв. У водія була в автобусі копія графіка змінності водіїв, проте вона не була затребувана інспектором при перевірці. Позивач вважає, що не зважаючи на це, відповідач під час проведення перевірки транспортного засобу, дійшов помилкових висновків про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме ухвалив постанову з порушенням встановленого законодавством порядку, та помилково застосував невірні норми законодавства про автомобільний транспорт. Зазначає, що суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю, яким він не є.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ФОП ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції не враховує всіх обставин справи, прийняте з порушенням норм матеріального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими доводами, що й вимоги позовної заяви. Також зазначає, що відповідно до ліцензії від 01.03.2011 серії АГ № 584024, виданої на необмежений термін, його видом господарської діяльності є надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом. Зазначає, що ним можуть здійснюватися в тому числі і нерегулярні пасажирські перевезення. Відповідно до договору про надання транспортних засобів від 19.07.2022, 20.07.2022 водій ОСОБА_2 здійснював нерегулярне перевезення пасажирів транспортним засобом Volkswagen LT 46, д.р.н. НОМЕР_1 за маршрутом м. Виноградів - с. Велика Копаня Берегівського району, за виконання якого здійснена відповідна оплата від 29.07.2022. Протяжність цього маршруту становить 15 км. Відповідно при здійсненні нерегулярного перевезення пасажирів на маршрутах протяжністю до 50 км не передбачається наявність схеми маршруту та розкладу руху. Тому вважає, що контролюючий орган помилково застосував норми чинного законодавства, оскільки зазначені в постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.08.2022 № 340078 документи є обов`язковими для автомобільних перевізників, що здійснюють регулярні пасажирські перевезення, а він здійснював нерегулярне пасажирське перевезення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Вказує, що посадові особи вірно встановили режим організації перевезень, як регулярні пасажирські, та склали акт щодо порушень. Водій автобуса не пред`явив для контролю інспекторам Укртрасбезпеки необхідні для режиму нерегулярних перевезень документи, а саме: письмовий договір про замовлення транспортного засобу юридичною або фізичною особою. Посилання позивача на статтю 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» щодо настання відповідальності лише суб`єктом господарювання з організаційною формою товариства з обмеженою відповідальністю є хибним, оскільки суб`єктами мікропідприємництва є, зокрема, фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці. 

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що інспекторами в рамках проведення заходів державного контролю, згідно з графіком рейдових перевірок від 18 липня 2022 року, шляхом проведення рейдової перевірки 20.07.2022 о 10:50 год. перевірено транспортний засіб автобус марки Volkswagen LT 46 реєстраційний номер НОМЕР_1 (серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 ), що належить автомобільному перевізнику ФОП ОСОБА_3 .
Рейдова перевірка здійснювалася на підставі направлення Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області на рейдову перевірку № 010665 від 20 липня 2022 року. 
За результатами проведення рейдової перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 334183 від 20.07.2022, в якому вказано, що автобусом марки Volkswagen LT 46, надавались послуги з перевезення пасажирів (регулярні пасажирські перевезення) по маршруту м. Виноградово - с. В. Копаня. 
На час перевірки у водія були відсутні індивідуально-контрольна книжка, схема та розклад руху для регулярних пасажирських перевезень, чим порушено вимоги ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відсутність зазначених документів відображена в графі "Пояснення водія" акта №334183 від 20.07.2022, який зазначив, що такі не встигли зробити та поставив особистий підпис.
02 серпня 2022 року за результатами розгляду акту № 334183 від 20.07.2022 начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області виніс постанову серії АО № 340078 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн за порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи прийняту відповідачем постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував це тим, що здійснення порушення позивачем вимог Закон України «Про автомобільний транспорт», у зв`язку з непред`явленням особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху необхідні документи, свідчить про наявність правових підстав для застосування адміністративно-господарського штрафу.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції спору в частині задоволених вимог, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).
Відповідно до статті 1 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; 
замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; 
пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами; 
перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін;
послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Статтею 5 Закону № 2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення пасажирів; додержання водієм режиму праці та відпочинку.
Пунктом 21 Порядку № 1567 передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Стаття 39 Закону № 2344-ІІІ передбачає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень:
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;
Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно частини другої статті 49 Закону № 2344-ІІІ водій транспортного засобу зобов`язаний:
мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень;
перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення;
забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі);
дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

За приписами абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 334183 від 20.07.2022 видно, що під час виконання перевезень пасажирів автобусом марки Volkswagen LT 46, під керуванням водія ОСОБА_2 , у перевізника були відсутні документи, а саме: 
- індивідуальна-контрольна книжка водія; 
- схема та розклад руху для регулярних пасажирських перевезень.
Вказаний факт відсутності зазначених документів також підтверджується поясненням водія ОСОБА_4 , у яких він зазначив, що такі "не встигли зробити".

При проведенні рейдової перевірки (на дорозі) посадові особи Укртрансбезпеки за встановленим Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 визначили порушення перевізником при здійсненні регулярних пасажирських перевезень, адже режиму організації пасажирських перевезень на регулярній основі притаманні риси, визначені Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 18.02.1997 за № 176. 
Зокрема, пунктом 13 визначено, що перевезення пасажирів автобусами залежно від режиму їх організації можуть бути: регулярними, регулярними спеціальними та нерегулярними. Умови визначаються в паспорті маршруту. 
Пунктом 14 Правил заначено, що регулярні перевезення організовують відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (організатори регулярних перевезень) згідно з програмами розвитку автомобільного транспорту на відповідній території з метою задоволення потреби населення у перевезеннях з урахуванням пропозицій громадян, підприємств, установ, організацій і автомобільних перевізників. 

Щодо нерегулярних пасажирських перевезень, які на твердження апелянта він здійснював по маршруту «м. Виноградів - с. Велика Копаня», то пунктом 51 Правил встановлено, що такими є перевезення пасажирів на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу. 
При цьому, для такого режиму перевезень діють обмеження, а саме абз. 2 пункту 53 забороняє організацію (зокрема шляхом пропонування фізичним особам проїзду самостійно або за допомогою інших осіб чи засобів масової інформації) та здійснення перевезення за заздалегідь визначеними напрямками, надання послуг з перевезення автобусом за заздалегідь визначеним маршрутом, між визначеними кінцевими пунктами, з установленими часом відправлення, прибуття і вартістю проїзду. 
Пунктом 55 встановлено, що замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу. 
Також, при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень автобусами у пункті 60 Правил зазначено, що передній трафарет автобуса містить напис червоною фарбою "Нерегулярне перевезення" на білому фоні. 

За даними перевірки та наданим доказом у вигляді фотографії транспортного засобу (в матеріалах справи та додатково доданий до відзиву на апеляційну скарну) чітко встановлено, що трафарет автобуса містить чітко визначений маршрут «Виноградів-с. Велика Копаня» написаний чорним на білому фоні (як при регулярних пасажирських перевезеннях). 

Відповідно до частини другої пункту 53 Правил у разі порушення зазначених вимог перевезення не вважається нерегулярним і повинно здійснюватися відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень.

Щодо долученого позивачем до матеріалів справи договору із замовником ОСОБА_5 від 19.07.2022 про надання транспортних засобів колегія суддів зазначає таке.

При виконанні нерегулярних пасажирських перевезень, тобто перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, водій має предґявити договір перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень.

Разом з тим, зазначений договір станом на день проведення перевірки 20.07.2022 при здійсненні конкретного перевезення на маршруті водієм не надався особам, які здійснювали перевірку і не був ними досліджений.

Крім того, 20 липня 2022 року інспектором Сливка В. В. було складено повідомлення та запропоновано позивачу прибути 02 серпня 2022 року до Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області для участі у розгляді справи за актом № 334183 від 20.07.2022, яке було вручено водію транспортного засобу ОСОБА_2 , проте позивач також не скористався можливістю подати додаткові документи та не прибув на розгляд справи.

Водночас, суд зазначає, що вказаний договір не містить ознак договору надання послуг з пасажирських перевезень, оскільки предметом його визначено надання за заявкою замовника технічно справного транспортного засобу для здійснення автотранспортних послуг за маршрутом м. Виноградів - с. Велика Копаня.

Тобто, службові особи відповідача під час проведення перевірки на дорозі на наявними документами вірно оцінили характер перевезення як регулярні пасажирські перевезення.

Щодо визначення суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт колегія суддів зазначає таке.

Згідно визначення основних термінів наведених у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник-фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. 
Пункт 2 частини другої статті 55 Господарського кодексу України дає офіційне та чітке поняття субґєкта господарювання громадяни України, якими є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. 
Згідно частини третьої статті 55 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання залежно від кількості працюючих та доходів від будь-якої діяльності за рік можуть належати до суб`єктів малого підприємництва, у тому числі до суб`єктів мікропідприємництва, середнього або великого підприємництва. 
Суб`єктами мікропідприємництва є: 
фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України; 
юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України. 

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця, а отже, є суб`єктом господарювання, відтак до нього може застосовуватись відповідальність за правопорушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року у справі № 260/2960/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин