Номер провадження: 22-ц/813/3525/23 
Справа № 523/2056/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.06.2023 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/2056/20
Номер провадження: 22-ц/813/3525/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Власенко С.І.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 ,
- відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Північтранс», 
- треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору – 1) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс», та адвоката Гаврилюка Юрія Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кисельова В.К. о 10 годині 41 хвилині 08 липня 2022 року, повний текст рішення складений 15 липня 2022 року,

встановив:
2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який згодом уточнила, і в якому остаточно просить стягнути з ТОВ «Північтранс» моральну шкоду, завданої злочином, у сумі - 600 000 грн. (Т. 1 а. с. 1 - 4, 61 - 69).
ОСОБА_3 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 10.08.2016 року о 07:10 год., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автобусом марки «I-VAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Миколаївська, зі сторони вулиці Векслера у напрямку вулиці Лиманна, у місті Одеса, порушуючи вимоги пунктів 2.3 б, 8.7.3 ґ, 13.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із автомобілями марки «Chevrolet», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та «Kia», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перетинали проїжджу частину по пішохідному переходу. 
ОСОБА_3 в результаті ДТП були отримані тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 2881 від 28.10.2016 р. та довідками КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» від 10.08.2016 р., а саме: - тілесні ушкодження у вигляді великої рваної рани правої стопи з дефектами внутрішньої та підошовної поверхонь з відкритими переломами та дефектами човноподібної та п`яткової кісток й ушкодженням та дефектами зв`язкового апарату таранно-човноподібного та човноподібно-клиновидного суглобів; - рваної рани лівої сідниці, правого стегна, лівої гомілки; - садно лівої гомілки; - закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку; - забої (що проявилися набряками) м`яких тканин голови.
У зв`язку з отриманими травмами ОСОБА_3 отримала інвалідність ІІ групи, у зв`язку з чим вимушена була перейти на неповний графік роботи, а тому не має можливості повноцінно використовувати свої професійні можливості.
За весь час з моменту ДТП позивачка зазнає фізичні страждання, крім того вона змушена кожний рік проходити лікування амбулаторно та стаціонарно в неврологічних відділеннях м. Одеси. У позивачки відмічається інтенсивний головний біль, запаморочення, швидка втомлюваність, значне прогресуюче зниження слуху, зору, пам`яті, як наслідок після ЗЧМТ в результаті ДТП. З 2018 року у неї відмічаються напади, які тривають до 5-ти годин, супроводжуючі значним головним болем, запамороченням, слабкістю у всіх кінцівках, тремтінням всього тіла, нудотою і позивами до блювання, почуттям страху і тривоги.
Вищевказане погіршення здоров`я спричиняє ОСОБА_3 не тільки фізичні страждання, а й значні емоційні страждання, що в свою чергу впливає на характер, настрій, і як наслідок, на стосунки з оточуючими людьми - в сім`ї, з друзями, у трудовому колективі.
Враховуючи вищевикладені обставини, отримання ІІ групи інвалідності, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, тяжкість вимушених змін в особистих та трудових стосунках, ступень зниження працездатності та ділової репутації, позивачка вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, яка має бути відшкодована відповідачем, повинна становити суму в розмірі - 600 000 гривень.

Позиція сторін по справі в суді першої інстанції

03.08.2020 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву від ПАТ «Північтранс», в якому останнє просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (Т. 1 а. с. 45 - 47).
У відзиві ПАТ «Північтранс» заперечує, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Північтранс», а також, що ПАТ володіє чи користується транспортним засобом марки «I-VAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також вказує, що цивільно-правова відповідальність водія автобуса була застрахована ПрАТ СК «Страхова компанія ПЗУ Україна», яка в межах ліміту відповідальності повинна виплатити позивачці страхове відшкодування за спричинену шкоду. Окрім того, представник відповідача вважає, що розмір моральної шкоди занадто завищений та не відповідає фактичним обставинам справи.
18.12.2020 року до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву від представника ПАТ «Північтранс». Доводи, викладені у відзиві на уточнену позовну заяву, повністю збігаються із доводами, викладеними у відзиві від 03.08.2020 року (Т. 1 а. с. 131 - 137).
15.03.2021 року до суду надійшли пояснення від третьої особи - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», в яких ПрАТ посилається на те, що загальний розмір страхового відшкодування здоров`ю потерпілої ОСОБА_3 внаслідок ДТП становить суму в розмірі - 46 117,70 грн., при цьому моральна шкода складає суму в розмірі - 2 305,88 грн. (5% від загального розміру завданої майнової шкоди), які були сплачені ОСОБА_3 платіжним дорученням № 4960 від 31.07.2019 р. (Т. 2 а. с. 1 - 3). 
ОСОБА_2 письмових пояснень на позов не надавав.

Рух справи у суді першої інстанції

Ухвалою суду від 03.02.2021 року допущено процесуальне правонаступництво, замість відповідача - Публічного акціонерного товариства «Північтранс» допущено до участі у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Північтранс» (Т. 1 а. с. 180).
Ухвалою суду від 21.05.2021 року призначено по справі судову медичну експертизу, зупинено провадження у справі (Т. 2 а. с. 126 - 128).
Ухвалою суду від 17.03.2022 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду (Т. 2 а. с. 198).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Північтранс». Стягнуто з ТОВ «Північтранс» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі - 210 000,00 грн.. Стягнуто з ТОВ «Північтранс» на користь держави судовий збір у розмірі - 2 100 грн. (Т. 2 а. с. 233 - 235).
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в результаті ДТП ОСОБА_3 перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Позивачка змушена періодично та систематично, тобто кожний рік, приймати амбулаторне та стаціонарне лікування в неврологічних відділеннях м. Одеси. Окрім того, у ОСОБА_3 після ДТП повністю змінився спосіб життя, її психологічний та емоційний стан, оскільки вона втратила частково працездатність, вимушена була перейти на неповний графік роботи, а тому не має можливості повноцінно використовувати свої професійні можливості. Враховуючи вищевикладені обставини, отримання ІІ групи інвалідності, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, тяжкість вимушених змін в особистих та трудових стосунках, ступень зниження працездатності, враховуючи принципи розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку по часткове задоволення позову та вирішив стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі - 210 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі адвокат Гаврилюк Ю.С., діючий від імені ОСОБА_3 , оскаржує рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (Т. 3 а. с. 1 - 9).
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі (Т. 3 а. с. 18 - 24).

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга адвоката Гаврилюка Ю.С., діючого від імені ОСОБА_3 , обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що після ДТП, яка сталася 6 років тому, ОСОБА_3 не тільки не оговталась, а й по теперішній час змушена проходити курси реабілітації для стабілізації свого здоров`я та емоційного стану. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не у повній мірі з`ясував обставини справи, а саме: - характер отриманого позивачем ушкодження здоров`я, та пов`язані із ним фізичні та моральні страждання; - відсоток втрати професійної працездатності; - істотність вимушених змін у життєвих стосунках; - настання негативних наслідків для позивачки. Рішення суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди, оцінений судом першої інстанції, є заниженим і таким, що не відповідає перенесеним душевним стражданням позивачки.
Апеляційна скарга ТОВ «Північтранс» обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно прийнято як належний доказ висновок експерта № 136 від 11.02.2022 року, оскільки він є необґрунтованим та не дає відповіді на всі питання. Також посилається на те, що ТОВ є неналежним відповідачем, оскільки не перебувало у трудових відносинах із водієм ОСОБА_2 , а лише орендувало вказаний транспортний засіб. Крім того, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений рішенням суду, є завищеним.

Позиція сторін по справі в апеляційному суді

Відзиви на апеляційні скарги від сторін по справі не надходили.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.08.2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Північтранс» залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, надано апелянту термін для усунення недоліків (Т. 3, а. с. 29).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Північтранс» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року (Т. 3 а. с. 35).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Північтранс» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03.02.2021 року та на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2021 року прийнято до свого провадження (Т. 3 а. с. 36 - 37).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.08.2022 року апеляційну скаргу адвоката Гаврилюка Ю.С., діючого від імені ОСОБА_3 , залишено без руху у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду, надано апелянту термін для усунення недоліків (Т. 3 а. с. 39).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.09.2022 року заяву адвоката Гаврилюка Ю.С., діючого від імені ОСОБА_3 , про поновлення пропущеного строку задоволено. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Гаврилюка Ю.С., діючого від імені ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року (Т. 3 а. с. 58 - 59).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду з повідомленням учасників справи (Т. 3 а. с. 64).
У судовому засіданні, призначеному на 29.06.2023 року, ОСОБА_3 надала копію свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_4 , з якого вбачається, що 08 жовтня 2022 року ОСОБА_3 змінила свої ім`я на - ОСОБА_5 . Також надала суду копії довідки до акту огляду МСЕК, з якої вбачається, що інвалідність ІІ групи встановлена строком до 01.01.2025 року та копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 , терміном дії до 31.12.2024 року. Також, підтримала апеляційну скаргу адвоката Гаврилюка Ю.С., діючого від її імені, а апеляційну скаргу ТОВ «Північтранс» просила залишити без задоволення.
У судовому засіданні представник ТОВ «Північтранс» просив задовольнити апеляційну скаргу товариства, а апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга адвоката Гаврилюка Юрія Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 15 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 3 400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Цивільний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Північтранс» про відшкодування моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ПАТ «Північтранс» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі - 500 000 грн.. Цивільний позов ОСОБА_6 до ПАТ «Північтранс» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Північтранс» на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі - 182 537,89 грн.. У частині відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Цим вироком ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 10 серпня 2016 року о 07 год. 10 хв., керуючи технічно справним автобусом марки «I-VAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на вулиці Миколаївська, зі сторони вулиці Векслера у напрямку вулиці Лиманна, у місті Одеса, порушуючи вимоги пунктів 2.3 б, 8.7.3 ґ, 13.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із автомобілями марки «Chevrolet», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Kia», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перетинали проїжджу частину по пішохідному переходу. У результаті вищезазначених дій потерпіла ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року вирок місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів скасовано і призначено новий розгляд у порядку цивільного судочинства. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
В результаті ДТП ОСОБА_3 завдано тілесних ушкоджень, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 2881 від 28.10.2016 р. та довідками КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» від 10.08.2016 р..
Так, у позивачки були тілесні ушкодження у вигляді великої рваної рани правої стопи з дефектами внутрішньої та підошовної поверхонь з відкритими переломами та дефектами човноподібної та п`яткової кісток й ушкодженням та дефектами зв`язкового апарату таранно-човноподібного та човноподібно-клиновидного суглобів, рваної рани лівої сідниці, правого стегна і лівої гомілки, садно лівої гомілки, закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, забої (що проявилися набряками) м`яких тканин голови.
Наслідками тілесних ушкоджень стали часті кризові стани змішаного ґенезу (гіпертензивно-лікворні та симпатоадреналові) вестібуло-атактичний синдром, вегетативна дисфункція та двостороння туговухість - зправа по змішаному типу II ст., зліва - нейросенсорна II ст.. Наслідками травми правої стопи є деформуючий рубець підошовної поверхні правої стопи та укорочення стопи на - 0,5 см..
Окрім того, наявний причинно-наслідковий зв`язок між травмами, які були отримані 10.08.2016 р. у результаті ДТП, та стійкою втратою ОСОБА_3 професійної працездатності у розмірі - 35%.
Вищевказані факти підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 136 від 11.02.2022 р., яка була проведена КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» на виконання ухвали суду від 21.05.2021 р. (Т. 2, а. с. 154 - 192).
Вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 15 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, тобто дії ОСОБА_2 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з травмами, яка отримана ОСОБА_3 в результаті ДТП, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню.
В результаті ДТП ОСОБА_3 перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Позивачка змушена періодично та систематично, тобто кожний рік, приймати амбулаторне та стаціонарне лікування в неврологічних відділеннях м. Одеси. Окрім того, у ОСОБА_3 після ДТП повністю змінився спосіб життя, її психологічний та емоційний стан, оскільки вона втратила частково працездатність, вимушена була перейти на неповний графік роботи, а тому не має можливості повноцінно використовувати свої професійні можливості.
По справі виникли правовідносини з відшкодування завданої моральної шкоди.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, проте помилково дійшов висновку про розмір відшкодування моральної шкоди.

Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційних скаргах 

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 1 ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Аналіз змісту пред`явленого позову свідчить, що такий обґрунтовується положеннями статті 23 ЦК України, а сама моральна шкода полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Частиною першої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зазначено, що:
«Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що:
за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;
зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;
у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;
завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;
гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;
по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що:
«під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».
Частково задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка надала всі необхідні докази настання негативних наслідків немайнового характеру (моральної шкоди), унаслідок протиправної ДТП.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відшкодування моральної шкоди. У вказаній частині суд дійшов обґрунтованого висновку, правильно встановив фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права. Проте колегія суддів не погоджується із висновком суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачкою у достатній мірі надано суду доказів, що впливають на розмір відшкодування моральної шкоди, що підтверджується документами, які були об`єктом дослідження експертною установою, що вбачається із висновку судово-медичної експертизи № 136 від 11.02.2022 р., яка була проведена КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» на виконання ухвали суду від 21.05.2021 р. (Т. 2, а. с. 154 - 192).
За приписами норм процесуального права доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи з обставин завдання моральної шкоди, характеру завданої моральної шкоди, тривалості її завдання, глибини фізичних та душевних страждань, тяжкості наслідків, які настали після скоєння ДТП – погіршення здібностей позивачки, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, враховуючи вимоги розумності і справедливості, колегія суддів приходить до висновків про необхідність визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі - 300 000,00 грн..
Довід апеляційної скарги ТОВ «Північтранс» про те, що судом першої інстанції безпідставно прийнято як належний доказ висновок експерта № 136 від 11.02.2022 року, оскільки він є необґрунтованим та не дає відповіді на всі питання, є неспроможним, оскільки матеріали справи не містять доказів протилежного. Крім того, це не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Посилання ТОВ «Північтранс» у своїй апеляційній скарзі на те, що товариство є неналежним відповідачем по справі, оскільки ТОВ не перебувало у трудових відносинах із водієм ОСОБА_2 , а лише орендувало вказаний транспортний засіб, також не приймається судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції в процесі розгляду справи вивчались матеріали кримінального провадження № 12016160490005293 щодо звинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.
З яких вбачається, що 31.03.2015 р. між ОСОБА_7 та ПАТ «Північтранс» був укладений договір оренди транспортних засобів, у тому числі автобуса «I-VAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого ПАТ «Північтранс» отримало в оренду вищевказаний автобус (Т. 1, а. с. 85 - 86 кримінального провадження).
З фотографій ДТП, які наявні в матеріалах кримінального провадження вбачається, що автобус «I-VAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконував регулярний маршрутний рейс «190», а також на автобусі наявний відповідний напис «Північтранс» (Т. 1, а. с. 131 кримінального провадження).
В судовому засіданні в суді першої інстанції представник ТОВ «Північтранс» не заперечував той факт, що основною діяльністю ПАТ «Північтранс» є - надання транспортних послуг, у тому числі здійснення регулярних перевезень пасажирів. Також вбачається, що вказаний транспортний засіб був застрахований ПАТ «Північтранс».
На підставі викладеного, оцінивши у сукупності наявні докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ «Північтранс», як правонаступник ПАТ «Північтранс», повинний відповідати за шкоду, яка була спричинена в результаті ДТП, на підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України, оскільки саме у користуванні відповідача на час ДТП перебував автомобіль «I-VAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого є винуватцем ДТП. Відсутність відомостей у справі про наявність трудових відносин, не впливає на обов`язок відповідача відшкодувати шкоду, оскільки саме ПАТ «Північтранс» допустило до керування автомобілем «I-VAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , водія ОСОБА_8 ..
Що стосується заперечень на ухвали суду першої інстанції від 03.02.2021 року та від 02.03.2021 року в частині відмови у задоволенні клопотань, включених в апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.
Ухвалами суду першої інстанції від 03.02.2021 року та від 02.03.2021 року залишено без задоволенняклопотання представника відповідача в частині витребування доказів з Суворовської державної податкової інспекції Головного управління ДПС в Одеській області, Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (Т. 1 а. с. 178 -179, 197).
Колегія суддів погоджується із вищевказаним висновком суду першої інстанції про те, що ці клопотання про витребування доказів не підлягають задоволенню, оскільки дана інформація не впливає на суть правовідносин, які виникли по справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Північтранс» є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги адвоката Гаврилюка Ю.С., діючого від імені ОСОБА_3 , та вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди ухвалене при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні за вищевказаного обґрунтування. 

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» – залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Гаврилюка Юрія Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , – задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди – змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» (ЄДРПОУ 05523553) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі - 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп..

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 14 липня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе