ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6362/23 Справа № 171/2012/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 171/2012/21 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П., 
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Нивотрудівська сільська рада, Криворізька районна державна адміністрація Дніпропетровської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Криворізької східної окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Нивотрудівської сільської ради, на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року, яке ухвалено суддею Хоруженко Н.В. у місті Апостолове Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 
УСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Нивотрудівської сільської ради, Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай).
Позов обґрунтовано тим, що позивач працювала в КСП «ім. Кірова». Копією додатку до державного акту на право постійного користування землею підтверджується те, що позивач включена до списку громадян – членів колективного сільськогосподарського підприємства «Кірова», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю. На підставі зазначеного державного акту на право колективної власності, колективному сільськогосподарському підприємству «Кірова» передано у колективну власність 5973,9 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва.
На підставі викладеного позивач просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 7,15 умовних кадастрових гектарів, визначеним для членів колективного сільськогосподарського підприємства «Кірова» Апостолівського району Дніпропетровської області. 
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай), розміром 7, 15 умовних кадастрових гектарів, визначеним для членів колективного сільськогосподарського підприємства «Кірова» Апостолівського району Дніпропетровської області.
В апеляційній скарзі Криворізька східна окружна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Нивотрудівської сільської ради, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити у позові ОСОБА_1 в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь апелянта сплачений за подання апеляційної скарги.
На думку прокурора, судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач, працюючи у колективному сільськогосподарському підприємстві «ім. Кірова» набула право на отримання земельної частки (паю), оскільки суд не звернув уваги на той факт, що наявність запису в трудовій книжці позивача про те, що вона працювала в КСП «ім. Кірова» не свідчить про її членство у вказаному КСП, а свідчить про наявність трудових відносин позивача з КСП «ім. Кірова». 
Також, на думку прокурора, позивач звернулась до суду з позовом із пропуском строку позовної давності.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Дніпропетровської області – Карпенко О.І., в режимі відеоконференції, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.  
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 існують права на земельну частку (пай), які вона набула згідно Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» як член колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Кірова», яка значиться під порядковим номером 338 під прізвищем « ОСОБА_3 » у списку громадян – членів Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Кірова», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, з огляду на наступне. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України (в редакції 1990 року) при обчислені розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.
Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Відповідно до частини другої статті 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільсько-господарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 635/2831/17 (провадження № 61-19827св19) за загальним правилом особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством такого акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта направо колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Тобто, насамперед право на земельну частку (пай) виникає з моменту видачі акта на право колективної власності на землю у членів колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, зазначених у списку, що додається до державного акта.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України,  у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, архівною довідкою Виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради № 74.03-19 від 22 листопада 2019 року установлено, що згідно з документами колгоспу ім. Кірова, які після його ліквідації зберігаються у Вільненському старостинському окрузі Нивотрудівської ОТГ Апостолівського району, Дніпропетровської області, в особових рахунках працівників зазначена « ОСОБА_4 » (мовою оригіналу), її вихододні становлять:серпень 1988 р. 27; вересень 1988 р. – 22,4; жовтень 1988 р. – 17; листопад 1988 р. – 14, 14; грудень 1988 р. – 27; січень 1989 р. 26; лютий 1989 р. – 17; березень - 23; квітень 1989р. – 25; травень 1989 р. – 24; червень 1989 р. – 5; липень 1989 р. – 48; серпень 1989 р. – 21, 48 (а.с. 11).
Архівною довідкою Виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради № 75.03-19 від 22 листопада 2019 року установлено, що згідно з документами колгоспу ім. Кірова, які після його ліквідації зберігаються у Вільненському старостинському окрузі Нивотрудівської ОТГ Апостолівського району, Дніпропетровської області, в особових рахунках працівників зазначена « ОСОБА_5 (мовою оригіналу), її вихододні становлять: червень 1991 р. – 6, жовтень 1991 р. – 6 (а.с. 12).
Згідно повідомлення старости ОСОБА_6 за № 092.03-03 від 16 грудня 2019 року установлено, що архівні матеріали колгоспу ім. Кірова з обліку вихододнів та нарахування заробітної плати, які знаходяться на зберіганні в Вільненському старостинському окрузі, підтверджують роботу та перебування гр. ОСОБА_1 в членах колгоспу – 1988 р. 125 в.д.; 1989 р. 237 в.д.; 1991 р. 12 в.д. (а.с.13).
Трудовою книжкою серії НОМЕР_1 установлено, що ОСОБА_1 з 28 червня 1988 року була прийнята на посаду бухгалтера колгоспу ім. Кірова, а 16 квітня 1997 року звільнена за власним бажанням (а.с.22). 
Згідно державного акту на право постійного користування землею встановлено, що ОСОБА_1 , яка проживає в с. Вільне, зазначена під номером 0338 (а.с.8-10).
На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на земельну частку (пай), як член колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Кірова», яка значиться під порядковим номером 0338 під прізвищем « ОСОБА_3 » у списку громадян – членів Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Кірова», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги  ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з огляду на таке.
У відповідності до частини третьої статті 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.
Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час видачі державного акту на право постійного користування земелею від 03 червня 1994 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Згідно зі статтею 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до  пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Позовна давність забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав інших осіб, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме – обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.
Розпаювання земель колишніх колгоспів розпочалось з 1993 року і ці події є загальновідомими, а тому позивач, як член колгоспу, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) ще з часу видачі КСП «ім. Кірова» зазначеного вище державного акту на землю.
Враховуючи, що право на позов у ОСОБА_1 виникло з 03 червня 1994 року, оскільки про порушення свого права на земельну частку (пай) позивач, як член колгоспу, могла дізнатися з часу видачі КСП «ім. Кірова» акта на право колективної власності на  землю від 03 червня 1994 року, строк позовної давності за її вимогами закінчився 04 червня 1999 року.
З позовом до суду ОСОБА_1 звернулась лише 08 вересня 2021  року, тобто з пропуском строку позовної давності, й причин пропуску цього строку не навела, отже у задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску позивачем позовної давності.
Строк звернення із цим позовом до суду закінчився до набрання чинності діючого ЦК України, замість ЦК Української РСР, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу без подання відповідної заяви сторонами спору.
Судова практика у спірних правовідносинах є сталою, Верховний Суд неодноразово висловлював подібну правову позицію, зокрема у постановах від 12 червня 2019 року справі № 702/962/17 (провадження № 61-40068св18), від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16 (провадження № 61-36780св18), від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18 (провадження № 61-1048св19), від 03 листопада 2020 року справі № 530/1367/18 (провадження № 61-19378св19), від 29 вересня 2021 року у справі № 686/14921/19 (провадження № 61-3107св20),  від 04 жовтня 2021 року у справі № 190/1185/20 (провадження № 61-7084св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18 (провадження № 61-6204св19), від 08 листопада 2021 року у справі № 615/870/20 (провадження № 61-4437св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18 (провадження № 61-6204св19), від 10 лютого 2022 року у справі № 132/1038/21 (провадження № 61-19793св21), 30 червня 2022 року у справі № 143/849/20 (провадження № 61-1089св21), від 01 лютого 2023 року у справі 289/624/21 (провадження № 61-21014св21).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України, з позивача на користь Криворізької східної окружної прокуратури підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 235,35 грн. за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Криворізької східної окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Нивотрудівської сільської ради, задовольнити частково.
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Нивотрудівської сільської ради, Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької східної окружної прокуратури підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 235 (три тисячі двісті тридцять п`ять) грн. 35 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 серпня 2023 року. 

Головуючий:

Судді: