ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2022 року
м. Київ
справа № 379/492/18
провадження № 61-11047св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу адвоката Кочина Сергія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до  ОСОБА_2 ,                              ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета
спору, - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним рішення зборів орендодавців підприємства ТОВ «Тікич М» - власників майнових паїв реорганізованого КПСП ім. Боженка (ПСП «Потоки»), оформленого протоколом                           від 28 серпня 2015 року. 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_6 вона отримала в спадщину майновий пай в розмірі 2 343 грн.
Рішенням загальних зборів КПСП ім. Боженка реорганізоване і на його базі створено Приватне сільськогосподарське підприємство «Потоки» (далі -                          ПСП «Потоки»), яке є правонаступником усіх майнових прав і обов`язків                                           КПСП ім. Боженка.
На час проведення оспорюваних зборів, головою яких був ОСОБА_2 , 
а секретарем - ОСОБА_3 , вона була повноправним учасником спільної часткової власності майна розпайованого КПСП ім. Боженка, тому є співвласником майна, переданого у незаконний спосіб на підставі оспорюваного рішення зборів ОСОБА_4 , яка не є власником майнового паю реорганізованого КПСП ім. Боженка.
22 січня 2016 року ОСОБА_4 на підставі оспорюваного рішення зборів оформила на своє ім`я право власності на нежитлову будівлю літера А-2 загальною площею 246,9 кв. м, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .
При проведенні зборів особи присутніх як власників майнових паїв встановлено не було, оскільки відсутній документ щодо реєстрації пайовиків КПСП ім. Боженка, правонаступником якого є ПСП «Потоки», на участь у зборах 28 серпня 2015 року; ідентифікація присутніх на зборах не проводилася; орендодавці ТОВ «Тікич М» не є співвласниками майна розпайованого КПСП ім. Боженка та жодного відношення до майна ПСП «Потоки» не мають, оскільки товариство орендувало у них тільки земельні ділянки, а не майнові паї. Тому ці збори не мали права вирішувати питання про передачу у власність майна, а сам протокол зборів містить ознаки фальсифікації, оскільки питання про передачу будинку тваринника в порядку денному зборів було відсутнє, відповідне застереження про сумнівний допис щодо ініціативи ОСОБА_7 підтримати передачу ОСОБА_4 будинку тваринника для виробничих потреб протокол не містить; ОСОБА_7 участі у зазначених зборах не брав.
Позивач вважає, що її права як співвласника зазначеного майна порушені, оскільки її позбавлено переважного права на купівлю часток у праві спільної часткової власності, тому просила суд визнати недійсним рішення зборів орендодавців підприємства ТОВ «Тікич М» - власників майнових паїв реорганізованого КПСП ім. Боженка від 28 серпня 2015 року.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 18 грудня                       2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивачем пред`явлено позов до неналежних відповідачів, оскільки відповідач ОСОБА_2 був головою засідання зборів орендодавців, а відповідач ОСОБА_3 - секретарем; оспорюване рішення в силу статті 98 ЦК України приймали загальні збори орендодавців у кількості 136 чоловік. Клопотання про заміну неналежних відповідачів позивачем та його представником на заявлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Визнано недійсним рішення зборів орендодавців підприємства ТОВ «Тікич М» - власників майнових паїв реорганізованого КПСП ім. Боженка (ПСП «Потоки»), оформлене протоколом від 28 серпня 2015 року.
Стягнено з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 881 грн судових витрат на користь ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 січня 2019 року власником спірної нежитлової будівлі літера А-2 на АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2019 року є третя особа - ОСОБА_5 . 
Таким чином, фактично питання щодо виділення майнових паїв у натурі на оспорюваних зборах не могло вирішуватись, оскільки зазначення у протоколі про підтримання пропозиції і передачу ОСОБА_4 будинку тваринника для виробничих потреб, не може вважатися волевиявленням співвласників майна колишнього КПСП ім. Боженка (ПСП «Потоки») на виділення майнового паю в натурі.
У матеріалах справи відсутні докази визначення загального обсягу такого майна шляхом затвердження переліку майна, яке було отримано у спільну часткову власність. Крім того, з протоколу загальних зборів встановлено, що на них були присутніми 136 осіб, проте матеріалами справи не підтверджено, що ці особи є співвласниками майна, оскільки кількість пайовиків не була визначена; при цьому свідки, підписи яких наявні у протоколі, заперечували свою присутність на цих зборах.
Рішення зборів орендодавців підприємства ТОВ «Тікич М» - власників майнових паїв реорганізованого КПСП ім. Боженка (ПСП «Потоки»), оформлене протоколом від 28 серпня 2015 року, прийнято без повідомлення всіх співвласників майна реорганізованого КПСП ім. Боженка (ПСП «Потоки») та без їх одностайної згоди, тобто з порушенням процедури його зібрання та проведення, внаслідок чого зазначені збори є неправомочними та незаконними, тому апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.
Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі не є належними відповідачами, апеляційний суд не вважав належною підставою для відмови в позові, оскільки всі необхідні дії з подальшого оформлення майна, переданого ОСОБА_4 , зокрема, оформлення права власності на нежитловий будинок тваринника, здійснювалися на підставі оспорюваного протоколу загальних зборів, головою та секретарем яких були відповідачі; позивач участі у зборах              від 28 серпня 2015 року не брала, на ці збори запрошена не була і про їх проведення не повідомлялася.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
22 липня 2020 року адвокат Кочин С. С., який діє в інтересах ОСОБА_2 ,звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року і залишити в силі рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року.
Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду                від 11 червня 2020 року адвокат Кочин С. С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 440/863/14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Позиція інших учасників справи
У грудні 2020 року представник   ОСОБА_1 - адвокат Поліщук М. І. подав відзив на касаційну скаргу адвоката Кочина С. С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на відповідність висновків суду апеляційної інстанції нормам матеріального та процесуального права, просив залишити касаційну скаргу без задоволення.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 9 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
Задоволено клопотання адвоката Кочина С. С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , і зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 5 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
Рішенням загальних зборів членів КПСП ім. Боженка від 29 січня 2000 року  створено ПСП «Потоки», яке стало правонаступником усіх прав та обов`язків                     КПСП ім. Боженка.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21 червня 2006 року                  ПСП «Потоки» ліквідовано у зв`язку з банкрутством; правонаступники відсутні.
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 22 січня 2014 року державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в реєстрі      за № 120, свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 , виданого 24 січня 2014 року Лісовицькою сільською радою Таращанського району Київської області, має право на майновий пай пайового фонду ПСП «Потоки» с. Потоки Таращанського району відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 29 січня 2000 року. 
Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 1 січня 2000 року становить 2 400 775 грн; частка ОСОБА_1 визначена в розмірі 2 343 грн,                   або 0,097 відсотків.
З протоколу засідання зборів орендодавців підприємства ТОВ «Тікич М» - власників майнових паїв реорганізованого КПСП ім. Боженка (ПСП «Потоки»)                      від 28 серпня 2015 року, яким оформлено спірне рішення загальних зборів, судами встановлено, що на зборах присутні 136 чоловік; головою зборів був ОСОБА_2 , секретарем - ОСОБА_3 .
У порядку денному визначено два питання: 1) продаж майнових паїв колишнього                КПСП ім. Боженка; 2) питання укладення договорів оренди на земельні частки з ТОВ «Тікич М».
Далі у протоколі зазначено, що слухали ОСОБА_4 , яка мала намір викупити майнові сертифікати в рахунок площадки тракторного стану.
Крім того, у протоколі зазначено про виступ ОСОБА_7 , який підтримав ініціативу ОСОБА_4 , закликав підтримати пропозицію і бажання                  ОСОБА_4 та передати їй також будинок тваринника для виробничих потреб.
При цьому перелік майна для виділення в натурі відсутній; не зазначено характеристику; місцезнаходження; вартість майна. 
До протоколу додані підписи осіб, яких не ідентифіковано як співвласників майна розпайованого КПСП ім. Боженка.
На підставі зазначеного протоколу зборів рішенням державного нотаріуса Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Калітенко Л. Б., індексний номер: 28065644 від 22 січня 2016 року, проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нежитлову будівлю                                    під літерою А-2 загальною площею 246,9 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , в рахунок викуплених майнових паїв ліквідованого ПСП «Потоки».
Згідно з копією реєстраційної справи 839843732244 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 для проведення державної реєстрації права власності було подано, зокрема, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3 НОМЕР_4, видане 11 січня 2016 року Лісовицькою сільською радою Таращанського району Київської області; протокол засідання зборів орендодавців підприємства ТОВ «Тікич» - власників майнових паїв реорганізованого КПСП ім. Боженка від 28 серпня 2015 року; договір оренди земельної ділянки, укладений з Таращанською районною державною адміністрацією 25 червня 2015 року.
Крім того, судами встановлено, що ОСОБА_4 на час ухвалення оспорюваного рішення зборів від 28 серпня 2015 року не була співвласником майна підприємства, оскільки стала власником майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства лише 11 січня 2016 року.
Згідно з інформаційною довідкою № 120200683 від 11 квітня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_4 належить на праві власності нежитлова будівля під літерою А-2 загальною площею 246,9 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , складова частина об`єкта нерухомого майна нежитлова будівля літера А-2; навіс літера а; балкон літера а1. Номер запису про право власності - 13108620.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно               від 28 січня 2019 року власником нежитлової будівлі літера А-2 на АДРЕСА_1 
на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2019 року є ОСОБА_5 .
Також апеляційним судом встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від 2 червня 2016 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 жовтня 2016 року,                                        у справі № 911/931/16 позов ФОП ОСОБА_4 до Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області про скасування рішення Лісовицької сільської ради задоволено. Скасовано рішення Лісовицької сільської ради                             6 сесії VII скликання № 32-06-VII «Про розгляд заяв» в частині анулювання свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 від 11 січня 2016 року, виданий ОСОБА_4 .
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши додержання апеляційним судом норм матеріального і процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і доводи відзиву, суд дійшов таких висновків.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пред`явлено позов до неналежних відповідачів.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи постанову про задоволення позову, апеляційний суд виходив з доведеності позовних вимог. Також апеляційний вказав про те, що неналежний склад відповідачів не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Згідно зі статтею 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 344/17464/15-ц (провадження № 61-11184св20) вказано, що відповідно до частин першої-четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року                                           в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі співвідповідачем, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17, провадження № 61-43201св18).
З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсним рішення зборів орендодавців підприємства «Тікич М» - власників майнових паїв реорганізованого                               КПСП ім. Боженка від 28 серпня 2015 року, оскільки особа, яка не є співвласником, купуючи паї, порушила переважне право позивача перед іншими особами на купівлю часток у праві спільної часткової власності. 
Відповідно до статей 7, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.
Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з пунктами 2.4, 2.5, 4.4 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315, управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється загальними зборами співвласників. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно. Договір між співвласниками про виділення в натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Таким чином, оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 8 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц                                    (провадження № 61-4128св19) та від 18 грудня 2019 року у справі № 131/475/16-ц (провадження № 61-37867св18).
Враховуючи викладене, відповідачами у цій справі мають бути власники майнових паїв. 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, всупереч положенням статей 51, 
175 ЦПК України, не зазначила всіх належних відповідачів, прав та інтересів яких стосується ухвалене судове рішення, що призвело до вирішення спору з неналежним суб`єктним складом.
Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків                   всіх власників майнових паїв, а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом без залучення таких належних відповідачів. Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16 лютого 2022 року 
у справі № 464/6314/17 (провадження № 61-13581св21).
Отже апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що неналежний суб`єктний склад не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково зазначив про відмову у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежних відповідачів, оскільки у позові необхідно відмовити у зв`язку з його пред`явленням не до всіх належних відповідачів, а саме не до всіх власників майнових паїв реорганізованого КПСП ім. Боженка
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення зборів орендодавців підприємства ТОВ «Тікич М», проте помилився з мотивами такої відмови.
Висновок місцевого суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 440/863/14 
(провадження № 61-16197св18).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи викладене, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині щодо правових підстав відмови в задоволенні позовних вимог - зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а в резолютивній частині (щодо відмови в задоволенні вказаних позовних вимог) - залишенню без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу адвоката Кочина Сергія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року скасувати. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення зборів орендодавців підприємства ТОВ «Тікич М» - власників майнових паїв реорганізованого КСП ім. Боженка (ПСП «Потоки»), оформленого протоколом від 28 серпня 2015 року, змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
В іншій частині рішення Таращанського районного суду Київської області 
від 18 грудня 2019 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:  І. М. Фаловська   В.М. Ігнатенко   С. О. Карпенко   С. Ю. Мартєв   В. А. Стрільчук