Ухвала                                          
 
27 липня 2023 року
м. Київ
 
справа № 461/2857/20
провадження № 61-12621св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач),  Грушицького А. І.,                     Литвиненко І. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке змінило свою назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», на постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року в складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання угоди про надання кредиту частково недійсною, визнання недійсним застосування штрафів, пені та комісій, зобов`язання зарахування таких в рахунок погашення суми кредиту та здійснення перерахунку заборгованості за угодою про надання кредиту,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», банк) про визнання угоди про надання кредиту частково недійсною, визнання недійним застосування штрафів, пені та комісій, зобов`язання зарахування таких в рахунок погашення суми кредиту та здійснення перерахунку заборгованості за угодою про надання кредиту.
 
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, зазначав, що 27 листопада 2018 року між ним та АТ «Альфа-Банк» укладено угоду про надання кредиту № 501088523, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - кредитний договір), за умовами якої йому надано кредит в розмірі 11 188,60 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22,99 % річних, зі строком користування 36 місяців. 
 
Згідно з умовами договору, крім сплати процентів у розмірі 22,99 %, відповідач згідно з підпунктом «б» пункту 1 кредитного договору встановив на постійній основі комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,45 % від суми кредиту, яка повинна сплачуватися позичальником щомісячно 27 числа кожного місяця в розмірі 274,12 грн, тому загальний розмір комісійної винагороди за кредитним договором складає 9 868,32 грн. Крім того, відповідач встановив на постійній основі комісійну винагороду за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в банку, що повинні оплачуватися згідно діючих тарифів, тобто додатково встановив плату за повернення заборгованості за кредитним договором. 
 
Зазначав, що обслуговування кредиту взагалі не являється банківською послугою, у розумінні Закону України «Про банки та банківську діяльність» за яку банк може отримувати будь-яку плату чи винагороду, а за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати виключно проценти. 
 
Встановлення банком будь-якої плати за дії, які споживач здійснює на користь банку, є несправедливою та недійсною умовою кредитного договору, а отримання плати, яку встановив відповідач, за послуги, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, не передбачено    статтею 20 Закону України «Про споживче кредитування», яка містить вичерпний перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, за які банк має право отримувати плату. 
 
Також вказував, що умова кредитного договору, що передбачає комісію за обслуговування кредиту є несправедливою умовою договору, суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду інтересам позивача. Крім того, банком не наведено жодної методики та бази нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування за кредитним договором, вартість плати за кожну окрему послугу, що буде надаватися за цю плату, а лише обмежився загальною назвою послуги, структура вартості якої є незрозумілою та незаконною. 
 
Зазначав, що його не було ознайомлено з тарифами розрахунково-касового обслуговування та тарифами за переказ коштів та приймання готівки. Звертав увагу, що банком стягнуто з нього 1 700,00 грн штрафу та 36,56 грн інших комісій, що не передбачені умовами кредитного договору, за які споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит, а тому сплачені ним штрафи та інші комісії в розмірі 1 736,56 грн підлягають визнанню недійними, а вже сплачені ним кошти повинні бути зараховані в рахунок погашення основного боргу за кредитом. 
 
На думку позивача, йому лише видано кредит в розмірі 10 098,01 грн, оскільки 1 090,59 грн банк зарахував як оплату страхового платежу до договору добровільного страхування ризиків позичальника, що відноситься до супутньої послуги, а тому банк не має права нараховувати на суму страхового платежу будь-які проценти та комісії. Крім того, відповідач приховав від нього реальну вартість кредиту та його складові, чим ввів його в оману, а також не здійснив розрахунок реальної річної процентної ставки, не визначив та не вказав про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді.
 
З наведених підстав позивач просив суд:
 
- визнати недійсними: підпункт «б» пункту 1 угоди про надання кредиту                            № 501088523, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 27 листопада 2018 року, яким встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,45 % від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті баз ПДВ та комісійну винагороду за переказ коштів та приймання готівки на рахунки банку, що сплачуються згідно діючих тарифів банку; пункт (колонку) 7.2 графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 501088523, яким встановлено сплату щомісячного платежу за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 274,12 грн, що підлягає сплаті рівними платежами,                     27 числа кожного місяця, за період з 27 грудня 2018 року до 27 листопада                 2021 року на загальну суму 9 868,32 грн.
 
- визнати недійсним застосування штрафів, пені та комісій за прострочення платежів (внесення суми) за кредитом, за розрахунково-касове обслуговування основної картки та комісійних доходів по платіжній картці за обслуговування неактивного рахунку, застосування яких не передбачено умовами угоди про надання кредиту № 501088523, а сплачені (стягнуті) суми штрафів та комісій на загальну суму в розмірі 1 736,56 грн за кредитом зобов`язати АТ «Альфа-Банк» зарахувати в рахунок погашення суми кредиту (основного боргу);
 
- зобов`язати АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості за угодою про надання кредиту № 501088523 та зарахувати уже сплачені позивачем проценти та комісійну винагороду банку за обслуговування кредиту, переказ коштів та прийняття готівки на рахунки банку в рахунок погашення суми кредиту (основного боргу) за кредитним договором.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Галицький районний суд міста Львова рішенням від 02 квітня 2021 року відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що погоджена сторонами кредитного договору плата за обслуговування кредиту належить до загальних витрат за споживчим кредитом та не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», а тому банк мав право на її отримання.
 
Львівський апеляційний суд постановою від 17 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
 
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 квітня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.
 
Зобов`язав АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою про надання кредиту № 501088523, обслуговування кредитної картки і відкриття відновлювальної кредитної лінії від 27 листопада 2018 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 комісійні винагороди банку за обслуговування кредиту та штраф в рахунок погашення суми основного боргу за кредитним договором.
 
В задоволенні інших позовних вимог відмовив.
 
Стягнув з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 5 025,00 грн понесених витрат на правничу допомогу.
 
Стягнув з АТ «Альфа-Банк» на користь держави 840,80 грн судового збору за подання позову та 1 261,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що умови угоди про надання кредиту № 501088523, укладеної між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,45 % від загальної суми кредиту на день видачі, що становить 274,12 грн щомісячно, суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі умови є нікчемними в силу закону, а отже не підлягають визнанню недійсними судом.
 
Також суд дійшов висновку, що банком неправомірно нараховано штраф за неналежне виконання умов кредитного договору, застосування якого не передбачено умовами договору, які погоджено сторонами, а тому, сплачений штраф підлягає зарахуванню в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом.
 
У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про нікчемність умов угоди про надання кредиту  № 501088523 в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,45 % від загальної суми кредиту на день видачі, та, врахувавши вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за угодою про надання кредиту, зарахувавши сплачену позивачем комісію в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитною угодою та зарахування вже сплачених позивачем комісійних винагород банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, що забезпечить захист інтересів позивача.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
12 грудня 2022 року АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»),  подало до Верховного Суду  касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою про надання кредиту № 501088523 та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 комісійні винагороди банку за обслуговування кредиту та штраф в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суд застосував норми права, а саме: статті 203, 215 ЦК України та статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», норми Закону України «Про споживче кредитування» без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 23 грудня  2019 року в справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), від 01 вересня 2020 року в справі № 293/599/19 (провадження № 61-6796св20), від 02 жовтня 2019 року в справі № 754/1328/16-ц (провадження № 61-31590св18),                        від 26 грудня 2019 року в справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що на час укладення кредитного договору 27 листопада 2018 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», що є спеціалізованим законом, який не містить обмежень щодо встановлення комісійної винагороди у споживчих кредитних договорах. 
 
Також заявник зазначає, що у спірних правовідносинах немає публічної пропозиції банку укласти договір, на які погодився позивач. Правовідносини, які виникли між сторонами, виникли внаслідок виконання письмового договору, що складається з оферти та акцепту. Вказує на те, що спірний кредитний договір є відмінним від інших кредитних договорів, укладених з іншими банками  України, щодо яких сформована практика Верховного Суду, на яку посилався суд апеляційної інстанції. Суд не врахував те, що з саме з такими умовами кредитування звернувся сам позивач, а банк акцептував лише такі умови кредитування. У зв`язку з чим є заявник вважає безпідставними доводи позивача про несправедливі умови кредитування, оскільки з пропозицією укласти кредитний договір на таких умовах до банку звернувся саме позивач, а банк прийняв його пропозицію. Тому позивачу було все зрозуміло і відповідні умови йому підходили. Всі платежі, які мають здійснюватися за кредитним договором передбачені нормами чинного законодавства України і є цілком законними. Умови кредитного договору є чіткими і зрозумілими, з них вбачається всі необхідні платежі в цілому і в розрізі щодо кожного окремо, зазначена реальна процента ставка тощо. А тому посилання позивача на частину восьму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих положень кредитного договору є безпідставними і не відповідають дійсності.
 
Доводи особи, яка подала відзив 
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Зазначає, що як оферта так і акцепт були повністю сформовані банком, що підтверджується, зокрема тим, що оферта була сформована та роздрукована на бланку АТ «Альфа-Банк» з його реквізитами та телефоном. Тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано з Долинського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу.
 
Справа надійшла до Верховного Суду у лютому 2023 року.
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про зупинення провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року в справі № 204/224/21                           (провадження № 61-4202св22) за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на заочне рішення Красногвардійського районного суду                        м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року, передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (провадження № 61-4202сво22).
 
Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
 
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
 
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається.
 
Керуючись статтями 252, 253, 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 461/2857/20 (провадження                                       № 61-12621св22) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання угоди про надання кредиту частково недійсною, визнання недійсним застосування штрафів, пені та комісій, зобов`язання зарахування таких в рахунок погашення суми кредиту та здійснення перерахунку заборгованості за угодою про надання кредиту, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», на постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
І. В. Литвиненко