КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77 
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

Унікальний номер справи № 359/10168/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8715/2023	Головуючий у суді першої інстанції - Муранова-Лесів І.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                              Невідома Т.О., Соколова В.В.,
секретар                                        Ольшевська Ю.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Чабановим Андрієм Олександровичем, 
та Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Водполімер» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2022 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Наукова-виробнича фірма «Водполімер» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Концерн Водполімер», ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2020 року ТОВ НВФ «Водполімер» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «Концерн «Водполімер», ОСОБА_2 , в якому просило:
витребувати від ОСОБА_1 у власність та володіння ТОВ НВФ «Водполімер» об`єкт нерухомості «Адміністративний корпус № 9 - «А-2» загальною площею 500,0 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 621338632105);
скасувати рішення № 37096833 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.09.2017 (номер запису про право власності 22352425), прийняте ПН Бориспільського МНО Дудкою О.С. від 15.09.2017 стосовно власника Адміністративної будівлі № 9, розташованої у АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що у березні 2015 року підприємство як цілісний майновий комплекс стало об`єктом атаки організованої групи рейдерів, які шляхом обману та підроблення установчих документів ТОВ НВФ «Водполімер» захопили управлінський контроль за їх підприємством, одним із 10-ти найбільших приватних компаній м. Бориспіль. Відновити законний корпоративний контроль власників за підприємством, як юридичною особою, вдалося за допомогою антирейдерських рішень Міністерства юстиції України лише в остатні дні 2017 року.
Однак, ще у грудні 2017 року з`ясувалося, що все нерухоме майно, основні засоби та кошти на рахунках були умисно викрадені та оформлені на значну кількість інших компаній, часто - з ознаками фіктивності, а багатомільйонні кошти перераховані на значну кількість рахунків різних компаній та фізичних осіб, які входили до рейдерського угрупування. По факту дій організованої групи рейдерів здійснюються відповідні розслідування в рамках кримінальних проваджень відділу поліції                 м. Бориспіль № 12018110100000133, № 42017111100000173, 12017110100001860. У цих провадженнях поліція визнала потерпілими трьох співвласників ТОВ НВФ «Водполімер» та чинного керівника підприємства.
В ході розслідування з`ясувалося, що 20.04.2015 без згоди й відома вищого органу управління ТОВ НВФ «Водполімер» керівник підприємства ОСОБА_16, вступивши у злочинну змову з представниками покупця, уклав Договір купівлі-продажу офісної адміністративної будівлі із ТОВ «Концерн Водполімер»,                     м. Бориспіль. Договір був посвідчений 20.04.2015 ПН Бориспільського МНО      Дудкою О.С., за реєстровим № 1019, на підставі якого нотаріус 20.04.2015 зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ТОВ «Концерн «Водполімер» як нового власника адміністративної будівлі № 9, який був внесений у Реєстр під унікальним номером 621338632105 під назвою «Адміністративна будівля      № 9», має площу 500,0 м2, та розміщувався за адресою: АДРЕСА_2 . 
В подальшому, у 2016 році новий незаконний власник, діючи умисно та без жодної управлінської доцільності з метою ускладнення позивачу виявлення у державному Реєстрі поточного власника цього майна та ускладнення процедури його повернення законному власнику, ініціював перед Бориспільською міською радою питання про зміну поштової адреси Будівлі № 9. Зміна адреси спірної Будівлі була оформлена рішенням Бориспільської міської ради № 1091-16-VІІ від 11.10.2016 та одразу була відображена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
При цьому, факт укладення договору купівлі-продажу, його текст та усі істотні умови відчуження будівлі № 9 тривалий час ретельно приховувалися від учасників ТОВ НВФ «Водполімер» як безпосередніми сторонами цього правочину, так і ПН Бориспільського МНО Дудкою О.С.
В рамках кримінального провадження № 42017111100000173 слідчі вилучили у Реєстраційній службі Бориспільської міської ради та у ПН Бориспільського МНО      Дудки О.С. усі матеріали та документи, котрі стосувалися переходу у 2015 році прав власності на спірну будівлю від ТОВ НВФ «Водполімер» до ТОВ «Концерн «Водполімер», ознайомившись з якими, ТОВ НВФ «Водполімер» звернулося до господарського суду Київської області з позовом про визнання недійсним зазначеного договору купівлі-продажу від 20.04.2020, мотивуючи свої вимоги тим, що даний договір було укладено внаслідок зловмисної домовленості представників обох договірних сторін (справа № 911/786/18). Будучи обізнаним про ці обставинами, ТОВ «Концерн «Водполімер» здійснило 15.09.2017 відчуження спірної будівлі № 9 на користь відповідача ОСОБА_1 .
За результатами розгляду господарського спору в рамках справи № 911/786/18, суди встановили, що укладення первісного договору купівлі-продажу адміністративної будівлі позивача між ТОВ НВФ «Водполімер» та ТОВ «Концерн «Водполімер» відбулося у квітні 2015 року поза волею позивача, як власника Адміністративної будівлі № 9, і стало результатом зловмисної угоди колишнього керівника підприємства ОСОБА_16 та керівників підприємства-покупця, що підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 та постановою Верховного суду від 15.01.2020.
За результатами розгляду судами справи № 911/786/18 вже встановлено юридичний факт, що первісне вибуття з власності позивача адміністративної будівлі АДРЕСА_3 здійснено на підставі незаконного правочину та без волевиявлення первісного власника, що безпосередньо стосується обставин, які мають бути враховані при розгляді даного спору. Зокрема, судами встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в момент формального «придбання» у вересні 2017 року у попереднього власника спірної будівлі був одночасно водієм у штаті компанії ТОВ «Концерн «Водполімер», перебував у службовій залежності, і тому не може вважатися добросовісним покупцем.
Отже, незаконний продаж спірної будівлі особі, яка перебувала на момент вчинення правочину у службовій залежності компанії ТОВ «Концерн «Водполімер», а також, не розголошення процесу її продажу, свідчать, що в дійсності укладення договору купівлі-продажу у вересні 2015 року мало удаваний характер, який не передбачав обов`язку покупця сплатити за об`єкт нерухомості його справедливу вартість, як і не передбачав ризику для попереднього власника втратити право надалі користуватися та володіти цією будівлею.
Тому позивач вважав, що укладення у вересні 2017 року договору про перехід до відповідача права власності на спірну адміністративну будівлю мало очевидну протиправну мету - створити лише видимість появи добросовісного набувача даного майнового комплексу, щоб утруднити його повернення законному власнику в результаті кримінального чи господарського процесів, а також інструментом реалізації рейдерської схеми, спрямованим на утримання незаконно набутого підприємницького майна під незаконним володінням іншого підприємства.
На підставі вищевикладеного вважають, що зазначені в позові обставини дають позивачу право витребувати у відповідача зазначене нерухоме майно, з урахуванням положень ст.ст. 387, 388 ЦК України.
Також, зазначають, що при розгляді господарськими судами справи                  № 911/786/18 ТОВ НВФ «Водполімер» не мало процесуальної можливості заявити вимогу про віндикацію майна (Адміністративної будівлі № 9) від відповідача, який є фізичною особою, а також зробити це до дня проголошення Північним апеляційним господарським судом зазначеної постанови у справі № 911/786/18, оскільки така вимога за своєю правовою природою завжди є похідною від факту задоволення господарським судом вимоги про визнання недійсним основного договору з відчуження майна.
Щодо похідної вимоги про скасування реєстраційного запису, зазначають, що така вимога відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в аналогічних спорах (постанова від 04.09.2018 у справі № 915/127/18; постанова від 20.11.2019 у справі №802/1340/18-а). Збереження державної реєстрації права власності за відповідачем створює спростовану презумпцію права власності такої особи, про що зазначено постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 911/3594/17 (т. 1    а.с. 1-9).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2022 позов задоволено повністю. Витребувано від ОСОБА_1 у власність та володіння ТОВ НВФ «Водполімер» об`єкт нерухомості «Адміністративний корпус № 9 - «А-2» загальною площею 500,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 621338632105). Скасовано рішення № 37096833 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.09.2017 (номер запису про право власності 22352425), прийняте ПН Бориспільського МНО Дудкою О.С. від 15.09.2017 стосовно власника Адміністративної будівлі № 9, розташованої у АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ НВФ «Водполімер» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 9 782,00 грн (т. 4           а.с. 1-21).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що ні позивачем ні іншими учасниками справи факт оплати відповідачем грошової суми за спірну адміністративну будівлю за договором купівлі-продажу не оспорювався, вказані обставини не були доводом позивача та протягом усього судового розгляду позивач на здійснення такої оплати не посилався, тому наведений довід судом за власної ініціативи, призвів до виходу суду за межі позовних вимог.
Також, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача про покладення на нього, як на добросовісного набувача, надмірного тягаря витребуванням спірного майна, за яке він сплатив грошові кошти. При цьому, суд не навів будь-яких доводів, достатніх для втручання у мирне володіння відповідачем своїм майном та не надав оцінку тягаря, покладеного на відповідача таким втручанням.
Крім того, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку в частині не застосування строку позовної давності (т. 4 а.с. 42-45а зв.).
 
Також, ТОВ «Концерн «Водполімер» було подано апеляційну скаргу на судове рішення, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що у даній справі не було встановлено наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про права позивача на спірне майно на момент його відчуження на користь відповідача, а тому він мав обґрунтовані підстави покладатись на такі відомості.
Судом не було встановлено, що відчужувач, яким є позивач, не мав права відчужувати спірне майно покупцю (ТОВ «Концерн «Водполімер»), тому подальше з`ясування волі позивача на вибуття майна з його власності не має підстав, оскільки у разі, коли відчужувач має право на відчуження спірного майна, ст. 388 ЦК України застосуванню не підлягає, а дефект волевиявлення у такому випадку є критерієм недійсності правочину щодо відчуження, а не підставою для витребування майна.
Звертає увагу на те, що за змістом як ч. 1 ст. 388 так і ст. 387 ЦК України віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном. Тобто, віндикація може бути застосована лише у випадку, коли титульний власник майна у встановленому порядку не був позбавлений свого титулу.
Отже, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна, а тому у разі, коли такий власник позбувся свого титулу на підставі правочину, тобто право власності припинено з передбачених законом підстав (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України), то відчужувач є не власником майна, а колишнім власником, якому право на віндикацію не належить, оскільки належним способом захисту такої особи є зобов`язальний спосіб, а не речово-правовий.
Той факт, що відповідний договір в подальшому визнано недійсним, вказаного висновку не спростовує, оскільки таке впливає на визначення та застосування наслідків недійсності договору (що і є зобов`язальним способом захисту), а не на зміну способу захисту всупереч приписам закону.
Крім того, досліджуючи питання наявності волі позивача на відчуження спірного майна із своєї власності шляхом укладення договору купівлі-продажу з ТОВ «Концерн Водполімер», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність такої, оскільки до матеріалів справи було приєднано протокол                    № 16/07/2013 від 16.07.2013 зборів учасників ТОВ «НВФ «Водполімер», яким вирішено продати на користь ТОВ «Концерн Водполімер» спірну адміністративну будівлю та земельну ділянку, на якій ця будівля знаходиться.
При цьому, суд не дав жодної правової оцінки тому факту, що подана відповідачем копія протоколу № 16/07/2013 від 16.07.2013 зборів учасників ТОВ «НВФ «Водполімер» нотаріально посвідчена. Порушень нотаріуса щодо посвідчення цієї копії не встановлено.
У зв`язку із чим, ТОВ «Концерн Водполімер» вважає за необхідне долучити довідку ПН Бориспільського МНО Дудки О.С. від 22.11.2022 № 684/01-16 до апеляційної скарги. Дана довідка, на думку товариства, підтверджує існування оригіналу вищевказаного протоколу № 16/07/2013 від 16.07.2013 зборів учасників ТОВ «НВФ «Водполімер», який виражав волю позивача на відчуження спірного майна, що спростовує відповідні доводи позивача та суду про вибуття цього майна поза волею власника (т. 4 а.с. 64-68).
 
20.06.2023 ТОВ НВФ «Водполімер» подано відзив на апеляційну скаргу третьої особи, в якому зазначено, що суд першої інстанції отримав від сторін, при вирішенні спору, достатньо доказів, щоб переконатися та засвідчити у рішенні, що спірний об`єкт нерухомості було втрачено з володіння позивача внаслідок зловмисної домовленості представників сторін при її первинному відчуженні, без волевиявлення позивача як юридичної особи.
Також, позивач заперечує щодо заявленого ТОВ «Концерн Водполімер» розміру витрат на правову допомогу (т. 4 а.с. 95-101 зв.).
 
21.06.2023 ТОВ НВФ «Водполімер» подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що позивач вважає безпідставним, та таким, що не свідчать про незаконність судового рішення, доводи апелянта про те, що при вирішенні спору судом не відображено висновків про відшкодування збитків чи шкоди, завданої позивачу витребуванням у відповідача спірної адміністративної будівлі на користь позивача.
Заперечуючи доводи апелянта про нібито неправильну оцінку обставин, які вказують на пропуск позивачем строку давності захисту порушеного права на мирне володіння своїм майном, звертає увагу, що у відзиві на позов від 11.03.2021 та у запереченнях на відповідь позивача на його відзив від 14.06.2021 ОСОБА_3 вже викладав свою позицію про перебіг строку давності. Зазначені обставини також були відображені як у позовній заяві, так і у відповіді ТОВ НВФ «Водполімер» на відзив    ОСОБА_3 . Тому, ці обставини окремо та ретельно досліджувалися в окремому судовому засіданні при вирішенні спору по суті. В результаті дослідження цієї частини доводів сторін та пояснень учасників справи, суд дав у мотивувальній частині свого рішення вичерпні та правомірні відповіді на усі формальні припущення адвоката відповідача, котрі підтверджують, що позовні вимоги ТОВ НВФ «Водполімер» підлягали ефективному судовому захисту саме в цьому провадженні.
Також, позивач заперечує щодо заявленого ОСОБА_1 розміру витрат на правову допомогу (т. 4 а.с. 104-111зв.).
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Чабанов А.О. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити. Не заперечували проти поданої апеляційної скарги ТОВ «Концерн Водполімер».
Представник ТОВ «Концерн Водполімер» - Гуревич М.Г. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити. Не заперечував проти поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Представники ТОВ НВФ «Водполімер» - Квасков О.Д. та Стецько М.В. заперечували проти поданих апеляційних скарги та просили їх відхилити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ НВФ «Водполімер» на підставі договору купівлі-продажу адміністративної будівлі № 9 від 26.10.2011, укладеного з ТОВ «УКРПЛАСТПЕРЕРОБКА», посвідченого ПН Бориспільського МНО         Дудкою О.С. за реєстровим № 4117, на праві власності належало спірне нерухоме майно: адміністративна будівля № 9, що знаходилася за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 121)
У пункті 4 Договору купівлі-продажу погоджено сторонами продаж об`єкту за 503 566,00 грн.
За змістом вказаного Договору купівлі-продажу від імені покупця ТОВ НВФ «Водполімер» діяв його директор ОСОБА_6 , який діяв, зокрема, на підставі Статуту ТОВ НВФ «Водполімер» (нова редакція), зареєстрованого виконавчим комітетом Бориспільської міської ради Київської області 29.11.2004, а також Протоколу               № 15/10/2011 зборів учасників ТОВ НВФ «Водполімер» від 15.10.2011, відповідно до якого учасники Товариства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в сукупності володіють 51% відсотками статутного капіталу, вирішили придбати у власність об`єкти нерухомого майна, а саме: адміністративну будівлю № 9 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 500 кв.м., балансова вартість становить 503 566,00 грн.; земельну ділянку площею 0,262 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , балансова вартість 80 460,20 грн., - доручено директору ТОВ НВФ «Водполімер» ОСОБА_8 підписати договір купівлі-продажу нерухомого майна (т. 1 а.с. 119-120).
Сторонами не заперечується, що на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.10.2011 за реєстровим № 4121 право власності набуло ТОВ НВФ «Водполімер»
В подальшому, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.07.2013, за реєстровим № 4121, ТОВ НВФ «Водполімер» відчужило (продало) у власність ТОВ «Концерн Водполімер».
Як визнано сторонами, дійсність вищевказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки позивачем не оспорювалася.
За змістом вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.07.2013 також зазначено, що директор ТОВ НВФ «Водполімер» ОСОБА_8. діяв, зокрема, на підставі Статуту, зареєстрованого 29.11.2004, а також Протоколу               № 16/07/2013 зборів учасників ТОВ НВФ «Водполімер» від 16.07.2013 (т. 1 а.с. 123).
Як стверджував представник відповідача та третя особа ТОВ «Концерн Водполімер», вказаним Протоколом зборів учасників ТОВ НВФ «Водполімер» від 16.07.2013 № 16/07/2013 учасники товариства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в сукупності володіють 51% відсотками статутного капіталу, вирішили продати об`єкти нерухомого майна на користь ТОВ «Концерн Водполімер» за ціною, зазначеною у даному протоколі: - адміністративну будівлю № 9 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 500 кв.м., балансова вартість становить 503 566,00 грн.; - земельну ділянку площею 0,262 га, що знаходиться за адресою:         АДРЕСА_2 , балансова вартість 137 255,81грн., - доручити директору ТОВ НВФ «Водполімер» ОСОБА_8 підписати договір купівлі-продажу нерухомого майна (т. 1 а.с. 122).
Разом із з цим, оригінал зазначеного Протоколу суду наданий не був та, як визнано, представником відповідача, оригінал Протоколу відсутній, наявна лише посвідчена ПН Бориспільського МНО Дудкою О.С. копія.
Факт проведення таких зборів, підписання протоколу та прийняття рішення щодо відчуження нерухомого майна на користь ТОВ «Концерн Водполімер», позивачем не визнається.
Згідно з відповіді ПН Бориспільського МНО Дудки О.С. від 17.07.2018              № 449/01-16, адресованої директору ТОВ НВФ «Водполімер» Кваскову О.Д., зазначений протокол № 16/07/2013 від 16.07.2013 у справі нотаріуса відсутній (т. 2     а.с. 164).
20.08.2013 учасник ТОВ НВФ «Водполімер» який обіймав посаду директора товариства, ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (т. 2     а.с. 153).
Сторонами визнано, третіми особами не заперечувалось, та матеріалами справи підтверджується, що на підставі Протоколу загальних зборів учасників ТОВ НВФ «Водполімер» від 31.10.2014 № 17/11/14 у зв`язку зі смертю учасників товариства: ОСОБА_9 , який володів 16,28 % статутного капіталу товариства, ОСОБА_10 , який володів 16,28 % статутного капіталу товариства, та ОСОБА_11 , який володів 25 % статутного капіталу товариства, останніх було виключено зі складу учасників ТОВ НВФ «Водполімер» та прийнято до складу учасників їх спадкоємців: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Крім того, вказаними зборами за пропозицією учасника товариства ОСОБА_7 звільнено з посади директора товариства померлого ОСОБА_11 та призначено директором товариства ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 127-129).
Крім того, вказаними зборами за пропозицією учасника товариства     ОСОБА_7 було вирішено: внести зімни до Статуту товариства, затвердити нову редакцію Статуту, провести державну реєстрацію нової редакції Статуту ТОВ НВФ «Водполімер», виконання обов`язків щодо державної реєстрації нової редакції Статуту товариства доручено директору товариства.
Рішенням Господарського суду Київської області від 19.02.2019 у справі         № 911/2284/17 позов ОСОБА_7 до ТОВ НВФ «Водполімер» задоволено частково, зобов`язано Виконавчий комітет Бориспільської міської ради скасувати реєстраційну дію № 13541050016000247, проведену 08.04.2015 щодо держаної реєстрації змін до установчих документів ТОВ НВФ «Водполімер» (ідентифікаційний код 24222805). Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у вказаній справі було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2019, пункти 1,5,7 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2019 скасовано з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову до ТОВ НВФ «Водполімер», визнано недійсним статут ТОВ НВФ «Водполімер» у редакції, затвердженої на підставі рішення загальних зборів учасників від 31.10.2014, оформленого протоколом № 17/11/14 (т. 2 а.с. 25-36).
Як зазначено в постанові, та підтверджується копією висновку експерта від 05.11.2018 № 5777/18-33/12155/18-33, у дослідницькій частині вказаного висновку, експерт в результаті проведених досліджень встановив таке: «друкований текст першого - одинадцятого та тринадцятого-сімнадцятого аркушів виконаний однаковим способом, за допомогою знакосинтезуючого пристрою з лазерною технологією друку, спорядженого картриджем з тонером чорного кольору; дванадцятий аркуш статуту виготовлений за допомогою копіювально-розмножувальної техніки і є технічним зображенням (електрофотокопією); - на першому (титульному) аркуші статуту, а також на шістнадцятому і сімнадцятому аркушах статуту наявні отвори від проколів скобами стиплера на інших аркушах статуту такі отвори від проколів скобами степлера відсутні; - форматування тексту у підпунктах 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.7; 5.1.2, 5.1.3, 5.1.4, 9.2.2, 9.2.3, 9.2.4, 9.2.5, 9.2.6, 9.2.7; 13.1.9; 15.9.9; 20.4.3 та 22.10 статуту, розташованих на другому, четвертому, восьмому, дев`ятому, дванадцятому, тринадцятому, п`ятнадцятому та шістнадцятому аркушах, відрізняється від форматування тексту у підпунктах на першому, третьому, п`ятому, шостому, сьомому, одинадцятому та чотирнадцятому аркушах статуту» (т. 2 а.с. 37-41).
Тобто, як вбачається із встановленого експертом дослідження, установчий акт - статут ТОВ НВФ «Водполімер» не є однорідним сформованим документом (частину документу виготовлено за допомогою знакосинтезуючого пристрою з лазерною технологією друку, частину - за допомогою копіювально-розмножувальної техніки і є технічним зображенням, частина аркушів містить отвори від проколів скобами частина - ні).
Також в постанові суду апеляційної інстанції звернуто увагу, що протокол      № 17/11/14 від 31.10.2014 не містить відображання ухвалення рішень щодо зміни управління товариства та наділення директора повноваженням (укладення правочинів до 3 000 000,00 грн без згоди загальних зборів). У порядку денному відображено: «1. Про виключення із складу учасників товариства, 2. Прийняття нових учасників (спадкоємців) в товариство, 3. Розподіл статутного капіталу товариства, 4. Про зміну директора товариства, 5. Про внесення змін до статуту товариства». Жодного положення (пункту) про наділення директора більш ширшими повноваженнями (на вчинення значних правочинів) порядок денний не містить (т. 2 а.с. 25-36).
Так, дослідженням наданих суду Статуту ТОВ НВФ «Водполімер», затвердженого загальними зборами товариства, протокол № 15 від 09.11.2004, Статуту ТОВ НВФ «Водполімер», затвердженого загальними зборами товариства, протокол     № 17/11/17 від 31.10.2014, у тому числі встановлено, що редакція Статуту 2014 року містить положення п.15.9.9, відповідно до якого Директор (без погодження з Загальними зборами, має право для укладення угод та правочинів товариства, на суму, що не перевищує 3 000 000,00 грн (т. 2 а.с. 99-114, 115-132).
Згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ НВФ «Водполімер» від 31.10.2014 № 17/11/14 головою зборів було обрано - ОСОБА_7 , секретарем зборів - ОСОБА_17 , в той час, як нова редакція Статуту ТОВ НВФ «Водполімер», затвердженого загальними зборами товариства, протокол № 17/11/17 від 31.10.2014, засвідчена підписом директора ОСОБА_16 та зареєстрована у виконавчому комітеті Бориспільської міської ради Київської області 08.04.2015, номер запису 15541050016000242 (т. 1 а.с. 127-129, т. 2 а.с. 115, 132).
Наказом № 7 від 10.04.2015, підписаним ОСОБА_16 , останній призначив себе на посаду директора ТОВ НВФ «Водполімер» з 10.04.2015 (т. 2 а.с. 154).
Вказаний Статут ТОВ НВФ «Водполімер», затверджений загальними зборами товариства, протокол № 17/11/17 від 31.10.2014 був наданий директором ТОВ НВФ «Водполімер» ОСОБА_16 при посвідченні Договору купівлі-продажу адміністративної будівлі № 9 від 20.04.2015, укладеного між ТОВ НВФ «Водполімер» та ТОВ «Концерн Водподімер» та посвідченого ПН Бориспільського міського МНО Дудкою О.С. за реєстровим № 1019 (т. 1 а.с. 38-30).
Згідно з вказаним Договором купівлі-продажу ТОВ «Концерн Водполімер» набуло у власність адміністративну будівлю № 9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ціною 469 043,76 грн.
Як стверджує позивач, що підтверджується довідками АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», безготівкові операції по рахунку ТОВ НВФ «Водполімер» з контрагентом ТОВ «Концерн Водполімер» за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 включно, були відсутні, у період з 01.08.2013 по 07.07.2015 право першого підпису на фінансових документах мали директор ОСОБА_6 та заступник директора ОСОБА_18 , другий підпис відсутній. Крім того, з рахунку ТОВ НВФ «Водполімер» на рахунок ТОВ «Концерн Водполімер» було перераховано кошти (надання поворотно-фінансової допомоги): 17.04.2015 - 700 000,00 грн., 23.04.2015 - 300 000,00 грн., 11.06.2015 - 106 000,00 грн (т. 2 а.с. 166, 181).
Рішенням Бориспільської міської ради Київської області 1091-16-VІІ від 11.10.2016 за заявою ТОВ «Концерн Водполімер» було надано поштову адресу земельній ділянці (кадастровий номер 3210500000:06:003:0007, адміністративній будівлі та трансформаторній підстанції ТОВ «Концерн Водполімер» по                      вул. Запорізька, 8-В у м. Борисполі, (колишня адреса - вул. Запорізька, 10) (т. 1 а.с. 59).
В той же час, із долученого до справи листування вбачається, що учасники ТОВ НВФ «Водполімер» ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 у 2017 році неодноразово зверталися до директора ТОВ НВФ «Водполімер» ОСОБА_16. щодо отримання балансів, звітності, протоколів, відомостей щодо майна товариства, а також для проведення позачергових загальних зборів, а також до ПН Бориспільського МНО Дудки О.С. щодо отримання копій документів, на підставі яких було відчужене належне ТОВ НВФ «Водполімер» нерухоме майно (т. 2 а.с. 156-157, 158).
Згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.11.2017 здійснено державну реєстрацію змін щодо керівника ТОВ НВФ «Водполімер» на Кваскова О.Д. (т. 2        а.с. 171-172)
Після зміни керівника ТОВ НВФ «Водполімер», директор Квасков Д.О. звертався до ПН Бориспільського МНО Дудки О.С. з метою отримання вищевказаних документів (т. 2 а.с. 159-164).
Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст. 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за безвідплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(ч. 3 ст. 388 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Разом з тим, відповідно до положень ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього лише у випадку, якщо згідно з ст. 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. 
В даному випадку, наявні підстави стверджувати про відсутність факту появи у відповідача статусу добросовісного набувача.
Згідно з положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у ст. 388 ЦК України. Під час розгляду спорів про витребування майна, суди мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК України, зокрема, чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі, право чи інтерес, мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18).
Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, Верховний суд у своїх правових позиціях вважає неефективними.
Власник із дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Цей правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18.
Відповідно до відмітки на позовній заяві ТОВ НВФ «Водполімер» 17.04.2018 звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «Концерн Водполімер» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним    (т. 2 а.с. 81).
Так, постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 911/786/18 було задоволено апеляційну скаргу ТОВ НВФ «Водполімер» на рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2018 у справі № 911/786/18, рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2018 у справі № 911/786/18 про відмову у задоволенні позову скасовано, прийнято нове рішення по справі              № 911/786/18, яким позов ТОВ НВФ «Водполімер» до ТОВ «Концерн Водполімер» за участю третьої особи - ПН Бориспільського МНО Дудки О.С. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, задоволено повністю: визнано недійсним Договір купівлі-продажу адміністративної будівлі № 9 від 20.04.2015, укладений між ТОВ НВФ «Водполімер» та ТОВ «Концерн Водполімер», вирішено питання судових витрат (т. 1 а.с. 11-26).
За змістом вказаної постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 911/786/18 встановлено, що оскаржуваний договір купівлі-продажу адміністративної будівлі № 9 від 20.04.2015 укладено директором ТОВ НВФ «Водполімер» ОСОБА_16 за відсутності попереднього погодження Загальними зборами вказаного товариства та відповідно за відсутності вчинення органами управління цього товариства будь-яких дій, які б свідчили про схвалення ними спірного правочину.
Також, судом апеляційної інстанції господарської юрисдикції у вказаній справі встановлено, що відповідач (ТОВ «Концерн Водполімер»), після набуття права власності на об`єкт нерухомості за оскаржуваним договором звернувся до Бориспільської міської ради із заявою від 02.09.2016, розглянувши яку, рада вирішила надати поштову адресу земельній ділянці, адміністративній будівлі та трансформаторній підстанції ТОВ «Концерн Водполімер» по вул. Запорізька, 8-в у       м. Борисполі (колишня адреса: вул. Запорізька, 10).
Крім того, колегія суддів дійшла висновку про вчинення оскаржуваного правочину внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, представника позивача ОСОБА_16 з відповідачем (ТОВ «Концерн Водполімер»), внаслідок чого настали несприятливі наслідки для юридичної особи позивача у вигляді втрати останнім права власності на адміністративну будівлю № 9. При цьому, колегія суддів вважала, що особи, які вчиняли правочин від юридичних осіб усвідомлювали факт його вчинення всупереч інтересам товариства позивача, передбачали настання невигідних для останнього наслідків та бажали їх настання.
Постановою Верховного Суду від 15.01.2020 касаційну скаргу ТОВ «Концерн Водполімер» залишено без задоволення, вищевказану Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 залишено без змін (т. 1 а.с. 28-37).
Отже, в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлені у вищевказаній господарській справі № 911//786/18 обставини не підлягають доказуванню та мають враховуватися судом при розгляді даної цивільної справи.
15.09.2017 ТОВ «Концерн Водполімер» відчужило на користь відповідача ОСОБА_1 спірне нерухоме майно: адміністративну будівлю № 9, загальною площею 500,00кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (колишня адреса - АДРЕСА_2 ), за ціною продажу 511 967,00 грн., які покупець зобов`язався перерахувати на розрахунковий рахунок в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» протягом 30 днів з дня укладення даного Договору, що підтверджується Договором купівлі-продажу адміністративної будівлі № 9 від 15.09.2017, посвідченим ПН Бориспільського МНО Дудкою О.С., реєстровий № 2759 (т. 1 а.с. 44-48).
За змістом п.1.3 Договору, його посвідчення відбувається одночасно із посвідченням Договору купівлі-продажу земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,2616 га, кадастровий номер 3210500000:06:003:0007.
При цьому, доказів перерахування коштів на виконання умов укладеного договору відповідачем на користь ТОВ «Концерн Водполімер» суду надано не було.
На підставі вказаного договору ПН Бориспільського МНО Дудкою О.С. прийнято рішення № 37096833 від 15.09.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (номер запису про право власності 22352425), за відповідачем       ОСОБА_1 зареєстроване право приватної власності на спірну адміністративну будівлю № 9, адреса: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 621338632105, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 236740700 від 13.12.2020 (т. 1 а.с. 49-58).
З відповіді ГУ ПФУ в Київській області від 10.11.2022 вбачається, що згідно з даними реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування застрахованих осіб застрахована особа ОСОБА_16 перебував у трудових відносинах з ТОВ НВФ «Водполімер» з 03.05.2012 по 30.04.2013 та з 03.03.2014 (останні звітні відомості - жовтень 2017 року); застрахована особа ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ НВФ «Водполімер» з 01.01.1999 по 30.07.2010 та з 02.08.2010 по 03.05.2012. З ТОВ «Концерн Водполімер» зазначені особи у трудових відносинах не перебували (т. 3 а.с. 216).
Згідно з інформацією ГУ ДПС у Київській області від 25.10.2022 встановлено, що на підставі поданих Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ НВФ «Водполімер, наявна інформація щодо отриманих доходів: ОСОБА_1 - з 1 по 4 кв. 1998, з 4 кв. 1998 по 3 кв. 2010, з 3 кв. 2010 по 2 кв. 2012, з 2 кв. 2012 по 3 кв. 2013 (дохід у вигляді заробітної плати): ОСОБА_16 - з 2 кв. 2012 по 2 кв. 2013, з 3 кв. 2013 по 3 кв. 2017 (дохід у вигляді заробітної плати ) (т. 3 а.с. 218-219).
На підставі поданих Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ «Концерн Водполімер», наявна інформація щодо отриманих доходів:         ОСОБА_1 - з 3 кв. 2016 по 3 кв. 2016 (дохід за цивільно-правовим договором); ОСОБА_16 - з 1 кв. 2015 по 4 кв. 2015 (дохід у вигляді заробітної плати, дата прийняття на роботу - 18.03.2015, дата звільнення з роботи - 01.12.2015), з 3 кв. 2016 по 4 кв. 2016 р (дохід за цивільно-правовим договором.
Отже, отримана інформація, повністю підтверджує вищенаведені висновки Північного апеляційного господарського суду (справа № 911/786/18) щодо умисної змови однієї сторони правочину - представника ТОВ НВФ «Водполімер» ОСОБА_16. з другою стороною - ТОВ «Концерн Водполімер», внаслідок чого настали несприятливі наслідки для юридичної особи позивача у вигляді втрати останнім права власності на адміністративну будівлю № 9.
Крім того, з інформації від ГУ ПФУ в Київській області та від ГУ ДПС у Київській області спростовується наведені у довідці, виданої директором ТОВ «Концерн Водподімер» ОСОБА_14., відомості про те, що ОСОБА_1 ніколи не працював в ТОВ «Концерн Водполімер» на жодній посаді за весь час існування підприємства та не виконував жодних робіт/послуг за цивільно-правовими договорами (т. 1 а.с. 203).
Доказів протилежного відповідачем та третьою особою ТОВ «Концерн Водполімер» надано не було.
Даючи оцінку усім дослідженим доказам, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірне нерухоме майно - адміністративна будівля № 9, загальною площею 500,00кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (колишня адреса -              АДРЕСА_2 ) вибуло з власності та володіння ТОВ НВФ «Водполімер» проти волі власника, та в подальшому на підставі Договору купівлі-продажу від 15.09.2017 було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .
З огляду на зазначене, слід дійти висновку про те, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстровано на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України вважається не ефективними.
Твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував строк позовної давності є помилковими з огляду на те, що юридичні факти даної справи виникли лише 07.10.2019. Цією датою є дата винесення постанови Північним апеляційним господарським судом у справі № 911/786/18. Оскільки відповідач подавав на це рішення касаційну скаргу, розгляд спору остаточно завершився 15.01.2020, - після завершення касаційного розгляду спору Верховним Судом.
Спори про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна поєднують одразу дві поєднані вимоги: визнання недійсним договору та віндикація чи реституція майна, яке було передано за недійсним договором - як наслідок недійсності такого правочину.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, при розгляді господарськими судами справи № 911/786/18 ТОВ НВФ «Водполімер» не мало процесуальної можливості заявити похідну вимогу про віндикацію майна (адміністративної будівлі № 9) законному власнику - ТОВ НВФ «Водполімер», адже відповідачем за віндикаційним позовом, у даній ситуації, мав стати ОСОБА_1 , а не юридична особа. При цьому, спори, у яких відповідачем є фізична особа, господарському суду непідсудні, оскільки не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.
Таким чином, до дня проголошення Північним апеляційним господарським судом зазначеної постанови у справі № 911/786/18 позивач не міг заявити у рамках цивільного процесу вимогу віндикаційного характеру, оскільки така вимога за своєю правовою природою завжди є похідною від факту задоволення господарським судом вимоги про визнання недійсним основного договору з відчуження майна.
Зазначені факти є належним аргументом того, що право ТОВ НВФ «Водполімер» на звернення до суду з даним позовом виникло лише після дати прийняття Північним апеляційним господарським судом постанови у справі                 № 911/786/18 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.04.2015, укладеного внаслідок зловмисної домовленості сторін. У зв`язку з чим, перебіг строку для захисту судом порушеного права позивача на витребування спірного нерухомого майна, у даній ситуації, почалися, по суті, з 15.01.2020.
 
Посилання ТОВ «Концерн Водподімер» на те, що подана відповідачем копія протоколу № 16/07/2013 від 16.07.2013 зборів учасників ТОВ НВФ «Водполімер» нотаріально посвідчена, порушень нотаріуса щодо посвідчення цієї копії не встановлено, тому дана довідка, на думку товариства, підтверджує існування оригіналу протоколу № 16/07/2013 від 16.07.2013 зборів учасників ТОВ «НВФ «Водполімер», який виражав волю позивача на відчуження спірного майна, є лише припущенням, яке не підтверджено належними доказами, а, також, в свою чергу, спростовується наявною в матеріалах справи відповіддю ПН Бориспільського МНО Дудки О.С. від 17.07.2018 № 449/01-16 про відсутність у справі нотаріуса зазначеного протоколу № 16/07/2013 від 16.07.2013. Тому, вказаний доказ не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Таким чином, доводи, наведені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Понесені заявниками судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Чабановим Андрієм Олександровичем, залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Водполімер» залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст виготовлено 26 липня 2023 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            Т.О. Невідома
 
                                                                                                       В.В. Соколова