КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
07 липня 2023 року                                                                        м. Київ
 
Унікальний номер справи № 761/3638/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7596/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,    
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Панченко О.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15 березня 2011 року у розмірі 54 004,20 грн. станом на 15 листопада 2020 року та судові втрати по справі у розмірі 2 102,00 грн. 
Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 15 березня 2011 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000,00 грн. Вказував, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 15 листопада 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 54 004,20 грн., яка складається з наступного: 47 545,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6 458,21 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 1-3).
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва 16 лютого 2023 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15 березня 2011 року у розмірі 25 000,00 грн. (тіло кредиту) та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 973 грн. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 86-88).
Не погодившись із заочним рішенням районного суду, 13 березня 2023 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Бережна Н.М.подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22 545,99 грн. та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 6 458,21 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зазначені вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін (а.с. 91-98).
На обґрунтування скарги зазначила, що оскаржуване рішення в частині незадоволення позовних вимог є необґрунтованим, незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального  права.
Вказувала, що після укладення кредитного договору від 15 березня 2011 року відповідачу було видано кредитну карту № НОМЕР_1 зі строком дії до 11/2014 року, після закінчення строку цієї картки відповідачу було здійснено пере випуск картки та видано нові картки з новим строком дії, остання з яких дійсна до 04/2022 року. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факт використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, оплати товарів та послуг за допомогою картки, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності карти. Зазначала, що відповідачем використано кредитні кошти в більшому розмірі, у зв`язку з чим збільшилась заборгованість за кредитом понад встановлений ліміт. При цьому, розрахунок заборгованості не спростовано, доказів повернення кредиту відповідачем не надано. Таким чином, висновок суду про часткове задоволення позову та стягнення 25 000,00 грн. не відповідає обставинам справи, дійсній заборгованості та наданим доказам.
Крім того, відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено процентну ставку 2,5 % на місяць. Тобто відповідач була належним чином повідомлена про умови кредитування щодо сплати процентів.
Вважає, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, проте такі докази не були належним чином досліджені судом першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.
 
Судом встановлено, що 15 березня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк»(а.с. 14).
За змістом анкети-заяви відповідач погодилася, що вищевказана анкета-заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Того ж дня відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій сторонами погоджено базову процентну ставку - 2,5 % на місяць, процентну ставку на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75 % на місяць (а.с. 15). 
До позовної заяви банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»(а.с. 16-40).
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» про видані кредитні картки ОСОБА_1 було видано наступні картки: 15 березня 2011 року - № НОМЕР_2 до 11/14, 07 квітня 2011 року - № НОМЕР_3 до 11/14, 24 березня 2015 року - № НОМЕР_4 до 01/18, 21 липня 2014 року - № НОМЕР_5 до 07/18, 13 серпня 2018 року - № НОМЕР_6 до 04/22 (а.с. 12).
Також позивач надав до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , з якої вбачається, що кредитний ліміт було збільшено 15 березня 2011 року до 500,00 грн., 24 березня  2015 року кредитний ліміт збільшено до 2 000,00 грн., 11 вересня 2017 року кредитний ліміт було збільшено до 25 000,00 грн., а 20 вересня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн. (а.с. 13).
До позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» також долучив виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 51-57).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 15 листопада 2020 року заборгованість складає 54 004,20 грн., з яких: 47 545,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6 458,21 грн. заборгованість за простроченим відсотками. (а.с. 4-11).
 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими процентами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на підписану сторонами анкету-заяву № б/н від 15 березня 2011 року, положення Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та довідку про умови кредитування звикористанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», як невід`ємні частини кредитного договору.
Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України  доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 березня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. 
При цьому, у матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписана відповідачем 15 березня 2011 року, де сторонами погоджено та визначено порядок повернення кредиту, розмір та порядок нарахування відсотків по кредиту (а.с. 15).
Тобто, відповідач погодилася у письмовому вигляді з умовами кредитування щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами за базовою процентною ставкою - 2,5 % на місяць. 
Як було встановлено з довідки позивача, 15 березня 2011 року відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 11/14, тобто до 30 листопада 2014 року (а.с. 12).
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази того, що інші кредитні картки були видані відповідачу на підставі анкети-заяви від 15 березня 2011 року для пролонгації кредитного договору, колегія суддів дійшла висновку, що строк дії кредитного договору № б/н від 15 березня 2011 року сплив 30 листопада 2014 року, що підтверджується довідкою позивача (а.с. 12).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15 березня 2011 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1 , станом на 30 листопада 2014 року заборгованість за тілом кредиту становила 1 961,16 грн., загальний залишок заборгованості відсотками - 84,90 грн. (а.с. 6).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником  ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Використання відповідачем кредитних коштів підтверджено також випискою про рух коштів по рахунку  ОСОБА_1 . 
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.
Отже, правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками після закінчення строку дії договору 30 листопада2014 року відсутні, оскільки  право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. 
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 15 березня 2011 року по 30 листопада 2014 року банк не підвищував процентну ставку більше 30 % річних за користування кредитними коштами, отже, наявні підстави для стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 84,90 грн., розмір та порядок нарахування яких погоджено сторонами в довідці про умови кредитування.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва 16 лютого 2023 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15 березня 2011 року у розмірі 25 000,00 грн. (тіло кредиту) і рішення суду в цій частині апелянтом не оскаржується(а.с. 86-88).
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, судове рішення районного суду з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині відмови у стягненні відсотків із ухваленням нового судового рішення по суті заявлених позовних вимог про стягненнязаборгованості за відсоткамиу розмірі 84,90 грн.
 
Щодо судових витрат.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк»   слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (0,29 %) 6,09грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (а.с. 62) та 9,87 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом (а.с. 97, 111).
З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково. 
Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року - скасувати в частині відмови у стягненні відсотків за кредитним договором, ухвалити нове рішення  в цій частині.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за відсоткамиза кредитним договором про надання банківських № б/н від 15 березня 2011 року у розмірі 84,90 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 6,09грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 9,87 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

В.М. Ратнікова