ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 р.	Справа № 552/3102/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Курило Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Самсонова О.А., м. Полтава, повний текст складено 03.07.23 року по справі № 552/3102/23
          за позовом            ОСОБА_1  
          до    Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції        
          про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (надалі також - відповідач), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 353088 від 18.01.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення закрити.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 3 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки п. 8.5. Правил дорожнього руху не встановлює та не створює будь-яких обмежень, заборон або вимог до учасників дорожнього руху, а лише визначає розподіл дорожньої розмітки на горизонтальну та вертикальну, інформує про спосіб її використання. Посилається на неврахування судом першої інстанції того, що винесена постанова серії БАВ № 207673 від 22.11.2022 Управлінням патрульної поліції в Полтавській області скасована. Звертає увагу, що винесена суб`єктом владних повноважень постанова серії БАД № 353088 від 18.01.2023 містить лише помилкову кваліфікацію дій позивача щодо порушення вимог п. 8.5. Правил дорожнього руху без відповідного посилання на приписи п.п. 8.5.1. Правил дорожнього руху. Зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено та надано об`єктивної оцінки змісту відеоматеріалів, які відповідачем надано в якості доказів вчинення позивачем правопорушення, а також не враховано того, що оскаржувана постанова не містить жодного посилання на технічний пристрій, за допомогою якого здійснено відеозаписи. 
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача.
Позивач також подав до суду клопотання з проханням здійснювати розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 18 січня 2023 року поліцейським роти № 2 взводу № 2 Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Фастівець Н. Є. стосовно позивача, ОСОБА_1 , винесено постанову серії БАД № 353088 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови позивач, ОСОБА_1 , 20 листопада 2022 року о 08 год. 27 хв. у м. Полтаві по вул. Героїв Чорнобильців, 8-б, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touran, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., яка позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено, чим порушив вимоги п. 8.5 Правил дорожнього руху України.
Вказаною постановою позивач визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування та закриття справи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення, додержання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі також - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.1. Правил дорожнього руху передбачено, що (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18 ; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.
Оскільки вузька суцільна лінія позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено, незалежно від призначення такої частини, сам факт її перетину вже є порушенням вимог дорожньої розмітки.
Згідно з п. 8.5. ПДР дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.
Відповідно до п. 8.5.1 ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Згідно з пунктом 1 розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.
Порушення водієм вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі - КУпАП).
За приписами ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Як установлено судом, відповідачем на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення надано відеозаписи з реєстратора поліцейського, якими зафіксовано, що 20 листопада 2022 року у м. Полтаві, по вул. Героїв Чорнобильців, 8-б, позивач припаркував транспортний засіб з правої сторони проїзної частини, перетнувши вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 ПДР.
На відеозаписах зафіксовано дату, час, місце правопорушення, автомобіль позивача з зображенням державного номерного знаку, дорожню розмітку 1.1 ПДР.
Відеозаписи, здійснені на відеокамеру поліцейського, є доказами у справі, оскільки згідно з Наказом МВС України № 111 від 27 березня 2009 року «Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС» інспектор ДПС має право використовувати технічні засоби та технічні прилади для виявлення та фіксації порушень ПДР.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 353088 від 18.01.2023 містить відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозаписи - «бодікамера».
Зазначені речові докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та містять інформацію про обставини, які мають значення для справи, що узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 12.12.2018 у справі № 200/1010/17, від 16.08.2019 у справі № 524/126/17.
Надана відповідачем в якості доказу вчинення правопорушення спірна постанова серії БАД № 353088 від 18.01.2023 містить відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис), розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже оскаржувана постанова містить всі відомості, передбачені положеннями ст. 283 КУпАП, та які є достатніми та необхідними для встановлення суті та змісту вчиненого позивачем правопорушення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність належних і допустимих доказів порушення позивачем вимог п. 8.5. Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
При цьому посилання позивача на те, що п. 8.5. Правил дорожнього руху не встановлює та не створює будь-яких обмежень, заборон або вимог до учасників дорожнього руху, а лише визначає розподіл дорожньої розмітки на горизонтальну та вертикальну, інформує про спосіб її використання фактично зводиться до намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення та колегією суддів не приймається, оскільки норми п. 8.5. Правил дорожнього руху діють у сукупності та взаємозв`язку з нормами п. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху, взаємно доповнюючи одна одну приписами правил поведінки. 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, що викладені в оскаржуваній постанові, тому доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів про розгляд поліцейським адміністративної справи за відсутності позивача, ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як встановлено судом, за фактом скоєння позивачем указаного правопорушення відносно нього 22 листопада 2022 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 207673.
В подальшому за скаргою ОСОБА_1 вказану постанову серії БАД № 207673 скасовано, а новий розгляд справи призначено на 17 грудня 2022 року о 08 год. 00 хв.
13 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до УПП в Полтавській області ДПП з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні в кардіологічному диспансері.
При цьому у вказаному клопотанні позивачем вказано його контактний номер телефону: НОМЕР_2 .
Після цього УПП в Полтавській області позивач, ОСОБА_1 , викликався для розгляду адміністративної справи на 28 грудня о 09 год. 00 хв., 11 січня 2023 року о 8 год. 00 хв., 18 січня 2023 року о 17 год. 55 хв.
Зазначені обставини підтверджуються відповідними повідомленнями про запрошення до підрозділу патрульної поліції від 17 грудня 2022 року № 13953/41/26-2022, від 12 грудня 2022 року № 14468/41/26/2022, від 11 січня 2023 року № 526/41/25/2023 відповідно.
Вказані повідомлення направлялись на адресу ОСОБА_1 рекомендованими листами з повідомленнями.
Проте зазначені листи позивач не отримав, всі вони повернулись до УПП в Полтавській області за закінченням терміну зберігання поштовою організацією.
Судом також установлено, що уповноважена особа відповідача неодноразово телефонувала позивачу за номером телефону, який він зазначив у своїй заяві як його контактний номер телефону - НОМЕР_2 , але ОСОБА_1 на такі телефонні виклики не відповів. Зазначені обставини підтверджується долученими до матеріалів справи відеозаписами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 зазначила, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним»; при цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю Комісії, а тому не може свідчити про неправомірність її дій; обов`язок Комісії «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника про засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.
Вказана позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, у якій зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі  № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі  № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Крім того, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України», від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснивши всі необхідні дії для повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач виконав обов`язок щодо повідомлення позивача про розгляд справи, а одержання рекомендованих листів та відповідей на телефонні дзвінки позивачем перебувають поза межами контролю відповідача.
При цьому обов`язок відповідача «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника про розгляд адміністративної справи, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.
ОСОБА_1 достовірно знав про те, що відносно нього розглядається справа про адміністративне правопорушення, а тому мав можливість поцікавитися розглядом справи, отримати направлені відповідачем виклики в судове засідання, відповісти на телефонні дзвінки уповноваженої особи відповідача за номером телефону, який він же і повідомив як свій контактний номер.
Отже висновок суду першої інстанції про належне повідомлення позивача відповідачем про розгляд адміністративної справи та про правомірний розгляд адміністративної справи за відсутності позивача, який не звернувся до відповідача з клопотаннями про відкладення розгляду справи, є обґрунтованим і законним.
Оскільки зазначеними доказами, що містяться в матеріалах справи, в повній мірі підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.
Підстави позову, як і доводи апеляційної скарги, на які посилався позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не спростовано останнім.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції того, що винесена постанова серії БАВ № 207673 від 22.11.2022 Управлінням патрульної поліції в Полтавській області скасована, колегія суддів зазначає, що такі не спростовують факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення та не доводять незаконності дій відповідача та оскаржуваної постанови, а тому судом не приймаються.
Суд апеляційної інстанції застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів зазначає, що судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03.07.2023 по справі № 552/3102/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Курило