П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/2089/22	

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2023 року (суддя Устинов І.А., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 07.02.2023) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМЬЄРА-ОЙЛ" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2022 року ТОВ "ПРЕМЬЄРА-ОЙЛ" звернулося до адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 04.01.2022 №0000132403 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску: штраф у розмірі 2  936,68 грн. та пеню у poзміpi 111,81 грн.;
- внести зміни до інтегрованої картки особового рахунку з ЄСВ шляхом відображення сплати сум вказаного податку за платіжними дорученнями №4641 від 18.03.2015 у cyмi 4  186,32 грн. та №15 від 19.03.2015 у cyмi 4,21 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
На думку апелянта, незважаючи на причину несплати податкових зобов`язань, зокрема, у разі порушення банком строків виконання або невиконання доручень клієнтів на переказ коштів, платник податків не звільняється від обов`язку сплатити основну суму податкового зобов`язання або податкового боргу, а податковий орган, відповідно, від стягнення такого податкового боргу та/або від зарахування платежів, здійснених через установи інших банків, у передбаченій пунктом 87.9 статті 87 ПК України черговості погашення податкових зобов`язань та податкового боргу. Крім того, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 01.07.2020 у справі №804/4602/16) саме у платника податків, а не у відповідного державного органу, існують договірні відносини із банком, цей банк в даному випадку надавав платнику податків відповідні банківські послуги, як контрагент по господарському договору про банківське обслуговування. Позивач був вільний у виборі відповідного контрагенту (банку) для здійснення зберігання та переказів його коштів, тому невиконання своїх обов`язків банком-контрагентом відноситься до комерційних ризиків позивача, і не може бути перекладено на державу".
Щодо зобов`язання судом внести зміни до інтегрованої картки платника податків, апелянт послався на постанову Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №814/78/16, у якій Суд дійшов висновку, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету контролюючі органи відкривають платнику податків інтегровані картки, за якими відображається стан розрахунків платника з бюджетом. Відомості про сплату податкових зобов`язань платниками податків обліковуються у таких картках за даними електронних реєстрів розрахункових документів. А умовою, з якою законодавство пов`язує відображення в інтегрованій картці платника факту надходження грошових коштів в рахунок сплати податкового зобов`язання є отримання від Державної казначейської служби України підтвердження про зарахування грошових коштів на відповідний рахунок. Враховуючи відсутність даних про зарахування грошових коштів на рахунок органів Державної казначейської служби України, відповідач правомірно не відобразив дані щодо сплати податку на прибуток в інтегрованій картці платника - позивача, а тому протиправна бездіяльність з боку відповідача відсутня.
Обґрунтовуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права апелянт зазначив, що у зв`язку із повномасштабним військовим вторгненням російської федерації на територію України контролюючий орган з об`єктивних причин був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву, а простій у роботі ГУ ДПС у Миколаївській області не дав можливості підготувати та надати до суду докази.
Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ "ПРЕМЬЄРА-ОЙЛ" зареєстровано як юридична особа, яка є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
В ході проведення ГУ ДПС у Миколаївській області документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2017, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2015 по 30.09.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2011 по 30.09.2017 року серед іншого було встановлено несвоєчасну сплату єдиного внеску у період з 20.03.2015 по 01.12.2016, що призвело до виникнення недоїмки зі сплати єдиного внеску станом на: 20.03.2015 - 3,47 грн., 20.04.2015 - 4189,79 грн., 22.06.2015 - 3,47 грн., 20.01.2016 - 1470,46 грн., 21.03.2016 - 857,73 грн., 20.04.20106 - 1020,92 грн., 20.05.2016 - 1139,86 грн., 21.06.2016 - 1246,0 грн., 20.07.2016 - 91,44 грн., 22.08.2016 - 356,73 грн., 20.09.2016 - 1146,27 грн., 20.10.2017 - 1081,0 грн. та 21.11.2016 - 228,96 грн., чим порушено частину 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Перевіркою встановлено, що зазначена недоїмка виникла за рахунок неперерахування коштів банком ПАТ "Київська Русь" згідно платіжних доручень №16 від 19.03.2015 на суму 4,21 грн. та №4641 від 18.03.2015 на суму 4186,32 грн. Згідно статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та пункту 1.25 глави 1 розділу III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 №2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за № 1581/21893, зазначені платіжні доручення були повернуті без виконання 25.03.2015 року.
За результатами перевірки складено акт від 28.02.2018 року №463/14-29-14-02/32612133, на підставі якого щодо ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" прийнято податкові повідомлення-рішення, якими було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість, з податку на прибуток, з податку на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 червня 2018 року у справі №814/853/18, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2018 року, прийняті на підставі вищезгаданого акту перевірки податкові повідомлення-рішення скасовано.
Вирішуючи спір та скасовуючи оскаржені ППР суди виходили з того, що ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" надано усі необхідні первинні бухгалтерські документи на підтвердження реальності господарської операції з його контрагентом за перевірений період. Щодо порушення встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору, суди вважали, що товариство своєчасно виконало свій обов`язок щодо їх сплати.
4 січня 2022 року ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято рішення №0000132403 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.03.2015 по 24.09.2018, яким до ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" застосовано штраф в poзмipi 2  936,68 грн, та пені в poзмipi 111,81 грн. 
За результатами адміністративного оскарження до ДПС згадане рішення залишено без змін, а скарга платника податків без задоволення.
Зазначені обставини зумовили ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" звернутися до суду з даним адміністративним позовом про скасування рішення від 04.01.2022 року №0000132403, в обґрунтування якого зазначено, що спірне рішення контролюючого органу про застосування штрафу є незаконним та необґрунтованим, оскільки товариство своєчасно та у повному обсязі здійснює сплату внеску на відповідний рахунок, що підтверджується платіжними дорученнями.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично сплатив єдиний внесок на рахунок, який призначений для перерахування грошового зобов`язання з єдиного внеску, а отже відсутні підстави для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений Законом строк. В даному випадку відсутній склад правопорушення, що покладений в основу спірного рішення, що унеможливлює застосування відповідальності до платника єдиного внеску, а відтак, оскаржуване рішення податкового органу є протиправним та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк)
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Регулювання порядку справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється положеннями Закону України від 08.07.2010 №2464-V "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон №2464-V).
Відповідно до статті 1 Закону №2464-V, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №2464-V платниками єдиного внеску є зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Підпунктом 2 пункту 1 статті 7 Закону №2464-VI визначено, що, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини першої статті 4 цього закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
За правилами пунктів 5, 8 статті 9 Закону №2464-V, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.
У відповідності до пункту 7 статті 9 Закону №2464-V, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку..
Згідно з частиною десятої статті 9 Закону №2464-V днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, безальтернативний обов`язок фізичної особи підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності.
Пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-V визначено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Отже, допущення платником податку правопорушення щодо несвоєчасної сплати єдиного внеску має наслідком застосування відповідальності у вигляді штрафу та пені.
При цьому, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Вищенаведені приписи дають підстави для висновку про те, що саме протиправність дії/бездіяльності є обов`язковою умовою для визнання такої дії/бездіяльності правопорушенням.
Отож, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску необхідно встановити причини, що зумовили допущення такого пропуску, та перевірити чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного виконання обов`язку щодо своєчасної сплати єдиного внеску.
З матеріалів справи вбачається, що несвоєчасна сплата єдиного внеску, що призвела до виникнення недоїмки зі сплати єдиного внеску виникла за рахунок неперерахування коштів банком ПАТ "КИЇВСЬКА РУСЬ" згідно платіжних доручень №16 від 19.03.2015 на суму 4,21 грн. та №4641 від 18.03.2015 на суму 4186,32 грн.
Зазначені платіжні доручення були повернуті без виконання 25.03.2015 року, згідно статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та пункту 1.25 глави 1 розділу III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 №2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/21893.
Листом від 27.03.2015 року за №342/46,1 ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" адресоване ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" визнало, що не сплачені у строк повернуті розрахункові документи з вини банку.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що доказів того, що після отримання повернутих платіжних доручень ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" виконало свій обов`язок та сплатило єдиний внесок на загальну суму 4  190,53 грн. суду надано не було.
В позовній заяві товариства також не наведено обставин, що унеможливили сплату суми єдиного внеску, що були повернуті банком.
Таким чином колегія суддів не може погодитися з доводами позовної заяви про необґрунтованість і протиправність спірного рішення контролюючого органу про застосування штрафу.
Своєчасність сплати єдиного внеску на відповідний рахунок позивачем не доведено, а посилання на платіжні доручення №16 від 19.03.2015 на суму 4,21 грн. та №4641 від 18.03.2015 на суму 4186,32 грн. є безпідставні, адже вони були повернуті банком без виконання 25.03.2015 року.
Оскільки списання коштів з рахунку платника не відбулося, приписи пункту 129.6 статті 129 ПК України, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог застосуванню не підлягають.
Посилання позивача на судові рішення у справі №814/853/18 також не можуть бути враховані, оскільки суд надавав правову оцінку рішенням контролюючого органу щодо донарахування податку на доходи з фізичних осіб та військовий збір. Штрафні санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску предметом розгляду суду не були, оскільки до товариства не застосовувались.
До того ж, згідно із частиною сьомою статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи не є обов`язковою для суду.
Варто також додати, що у скарзі ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" до ДПС України на рішення від 04.01.2022 №0000132403 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, товариство визнало правомірним штраф у сумі 368,78 грн. та пені у розмірі 7,38 грн. за період 24.09.2018-21.09.2018.
Проте, звернувшись до суду з даним позовом про скасування рішення від 04.01.2022 №0000132403, ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ" не навело обставин, за якими вважає спірне рішення ГУДПС протиправним в частині, що визнана ним правомірною.
З метою з`ясування всіх обставин справи ухвалою суду апеляційної інстанції від 05.07.2023 року було витребувано від позивача:
- підтвердження про зарахування грошових коштів за платіжними дорученнями №4641 від 18.03.2015 та №15 від 19.03.2015 на відповідний рахунок;
- докази, що підтверджують протиправність рішення від 04.01.2022 №0000132403 в частині застосування штрафних санкцій у сумі 368,78 грн. та нарахування пені у розмірі 7,38 грн. за період 24.09.2018-21.09.2018, з уточненням зазначеного періоду, з наведенням відповідних обставин.
Листом від 08.07.2023 (вхід.№16045/23 від 11.07.2023) товариство повідомило, що не має підтвердження про зарахування грошових коштів, та визнало правомірним оспорюване ним рішення ГУДПС в частині накладення штрафу у сумі 368,78 грн. та пені у розмірі 7,38 грн., проте не навело будь-яких обґрунтувань зазначеному.
Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
При цьому, незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
У даній справі позивачем не було доведено відсутності вини у несвоєчасні сплаті єдиного внеску, а також факту сплати 4190,53 грн. єдиного внеску після отримання повернутих платіжних доручень №4641 від 18.03.2015 та №15 від 19.03.2015, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "ПРЕМЬЕРА-ОЙЛ".
Таким чином доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області –задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2023 року – скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМЬЄРА-ОЙЛ" – відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                        І.П.Косцова

        Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов