Справа № 442/3344/23                                Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/1611/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       
       01 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Яцківа Ігора Миколайовича на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2023 року в складі судді Хомика А.П. в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,-
встановив:

17 травня 2023 року адвокат Яцків І.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів.
Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживачів передано за підсудністю на розгляд Печерському районному суду м. Києва.
Роз`яснено учасникам справи, що передача справи з підстав, зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Копію ухвали надіслано позивачу.
Ухвалу суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 , з такою не погоджується, вважає незаконною, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Покликаючись на положення ЗУ «Про захист прав споживачів», а також вимоги, що заявлені позивачем, стверджує, що позивач звернувся до суду саме, як споживач фінансових послуг.
Зокрема, стверджує про порушення банком вимог ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком позивача, які ним не замовлялися та не оформлялися, що завдало йому істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати та нарахування плати у великому розмірі за кредитні кошти, які ним не отримувалися, а сама послуга не замовлялася.
Про зазначені обставини позивач повідомив банк, а також звернувся до правоохоронних органів, внаслідок чого відкрито кримінальні провадження, досудове розслідування триває.
Покликається на судову практику, а також роз`яснення згідно яких споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, право вибору між судами, щодо підсудності (загальної чи альтернативної), належить виключно позивачу.
Також зазначає про рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі № 150-рп/2011, згідно якого положення ЗУ «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2023 рокута направити справу для продовження розгляду до цього ж суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті (ст. 23 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що у спірних правовідносинах правило альтернативної підсудності не підлягає застосуванню.
Так, відповідно до змісту позовної заяви позивач просить розірвати договір, укладений між ним та відповідачем 22.04.2015, припинити нарахування по його банківському рахунку та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок сплачених позивачем коштів, тобто заявлені позовні вимоги ґрунтуються на наявності між сторонами правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору, тому спір не стосується захисту прав споживачів.
Врахувавши, що місцезнаходженням відповідача – юридичної особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є територія Печерського району м. Києва, суд передав дану справу за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду.
Зважаючи на те, що предметом даного апеляційного розгляду є лише процесуальне питання від вирішення якого залежить виключно можливість продовження розгляду даної скарги Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, як судом першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо суті правовідносин між сторонами, зокрема з приводу невиконання чи неналежного виконання, на думку представника апелянта, банком умов договору, оскільки таким може бути надана правова оцінки лише під час вирішення спору (позову) по суті.
Так, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача. 
Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. 
Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду з даним позовом, у позовній заяві визначив відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зазначив його адресу: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 д.
При цьому, звертаючись з позовом до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, обрану підсудність даного спору позивач обґрунтовував тим, що позови з приводу захисту прав споживача, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Стаття 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача, тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.
Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. 
Встановлення альтернативної підсудності, яка на відміну від загальної, є додатковою процесуальною гарантією забезпечення інтересів окремих категорій позивачів, пов`язане з необхідністю створення позивачеві більш сприятливих умов для звернення за судовим захистом. 
Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України визначено правило альтернативної підсудності за яким позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Отже, за загальним правилом позови пред`являються за місцезнаходженням чи місцем реєстрації відповідача відповідно до ст. 27 ЦПК України, проте, у випадках, визначених ст. 28 ЦПК України, позивач може сам обрати суд, до якого звертатися з позовом.
Колегія суддів виходить з того, що однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК).
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Законом від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
У Законі № 1023-XII не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої "слабкої сторони", як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.
Більше того, сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах № 1023-XII та № 2664-III терміни "споживчий кредит", "фінансова установа", "фінансова послуга" дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону № 1023-XII
Враховуючи наведене, спір, який ініціював ОСОБА_1 , безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, оскільки останнім заявлені вимоги про розірвання кредитного договору від 22.04.2015, укладеного між ним та АТ КБ «Приватбанк», припинення нарахування щомісячних платежів та скасування раніше нарахованих, зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених позивачем коштів, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів» у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (а.с. 1-7).
Відтак, на даний позов поширюються правила підсудності, визначені ч. 5 ст. 28 ЦПК України.
Таким чином, звернувшись з позовом до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позивач не порушив правила підсудності, встановлені ст.ст. 27 - 28 ЦПК України, тому суд першої інстанції помилково та без достатніх на це правових підстав передав справу за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу необхідно скасувати у зв`язку з порушенням норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Яцківа Ігора Миколайовича – задовольнити. 
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2023 року.

Головуючий:         А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

       С.М. Копняк