КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                   Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/10629/2023             
                                      
                                       П О С Т А Н О В А
 
                            І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                                   Справа № 760/17717/22

18 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Ратнікової В.М.
суддів                       -  Борисової О.В.
                                  - Левенця Б.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного  товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Істамової Ірини Володимирівни на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді  Букіної О.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав  анкету- заяву № б/н від 22 липня 2016 року. При підписанні анкети - заяви відповідач  підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.
Зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБбанк», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі.  
Вказує на те, що для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 52 000,00 грн. 
Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, проте у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач  має заборгованість станом на 10 жовтня 2022року у розмірі 63 753,30 грн., яка складається із: 51 553,32 грн. заборгованості за тілом кредиту, 12 199,98 грн. заборгованості за простроченими відсотками. 
З огляду на викладене, просить суд стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22 липня 2016року у розмірі 63 753,30 грн., яка складається із: 51 553,32 грн. заборгованості за тілом кредиту, 12 199,98 грн. заборгованості за простроченими відсотками.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.07.2016 у розмірі 51 553,32 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний  банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 006,23 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 22 травня 2023 року представник позивача Акціонерного  товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвокат Істамова Ірина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками по кредиту прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що відповідач не з`явився до суду першої інстанції, не надав заперечень до позову, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування положення постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Вказує на те, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з цим підписав Заяву № б/н від 22 липня 2016року. Відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви, відповідач згоден, що анкета-заява разом з Умови та правила надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг.
Окрім того, 17 травня 2021 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту у розділі 4 якого зазначена процентна ставка у пільговий період 0,00001% річних, поза межами пільгового періоду 40,8% річних. Заперечень щодо підписання ним паспорту споживчого кредиту відповідачем не надано. 
Зазначає, що відповідач не лише отримав кредитну карту, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості та жодних платіжних операцій не оспорював. 
Вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення зосередив увагу лише на анкеті- заяві відповідача та не звернув увагу на паспорт споживчого кредиту з використанням кредитної карти, який був підписаний позичальник ом і в якому сторонами договору була узгоджена процентна ставка за користування кредитними коштами на рівні: 0,00001% річних у межах пільгового періоду, 40,8% річних за межами пільгового періоду. 
Відзиву на апеляційну скаргу  відповідачем не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 липня 2016року  ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та того ж дня підписав довідку про умови кредитування.
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 14 січня 2019року  йому було встановлено кредитний ліміт 300,00 грн., 21 грудня 2020 року кредитний ліміт було збільшено до 50 000,00 грн., 17 травня 2021року кредитний ліміт було збільшено до 52 000,00 грн., 06 січня 2022року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. 
Як вбачається з наданої позивачем  довідки, 27 березня 2016 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 03/20;  14 січня 2019року - отримав кредитну картку №  НОМЕР_2 , терміном дії до 12/21, 06 листопада 2018року отримав кредитну карту №  НОМЕР_3 , терміном дії до 04/22;  09 лютого 2021року - отримав кредитну картку №  НОМЕР_4 , терміном дії до 10/24;  
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ  КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість  за договором б/н від 22 липня 2016 року у розмірі 63 753,30 грн., яка складається із: 51 553,32 грн. заборгованості за тілом кредиту, 12 199,98 грн. заборгованості за простроченими відсотками.
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні з  відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом та ухвалити  в цій частині нове судове рішення  про задоволення  вказаних позовних вимог, в іншій частині рішення  суду просить залишити без змін.
Отже, рішення судупершої інстанції  в частині задоволення вимоги банку  про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в  сумі 51 553,32 грн. сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає  рішення суду першої інстанції  лише в частині відмови в задоволенні  позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Відмовляючи  в задоволенні  позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині  стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції посилався на те, що матеріали справи не містять доказів  того, що саме з цими Паспортом споживчого кредиту та Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву. Зазначав, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими, проте не сплаченими відсотками у розмірі 12 199,98 грн.
На підтвердження позовних вимог в цій частині до позовної заяви банком було надано копію анкети- заяви від 22 липня 2016 року, проте надана заява не містить умови щодо погодженої сторонами процентної ставки.
Надані  позивачем на підтвердження  узгодження  сторонами умов  кредитування, а саме щодо розміру відсотків за користування кредитом, копія паспорта споживчого кредиту  та  Витяг з  тарифів обслуговування  кредитних  карт " Універсальна"  не підписані   відповідачем, а тому суд першої інстанції підставно зазначив в рішенні, що вони не є належними доказами   узгодження сторонами умов кредитування, в тому числі , і розміру  процентної ставки за користування кредитними коштами.
З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Такі висновки відповідають правовій позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 342/180/17 від 3 липня 2019 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони погодили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом у сумі 12 199,98 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що 17 травня 2021 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту у розділі 4 якого зазначена процентна ставка у пільговий період 0,00001% річних, поза межами пільгового періоду 40,8% річних. Заперечень щодо підписання ним паспорту споживчого кредиту відповідачем не надано, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»  кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі №750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі №572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі №382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі №355/1091/17, на які посилався позивач у апеляційній скарзі.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у стягненні з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом ухвалене відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим, доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року в оскаржуваній  частині ухвалене з дотриманням норм  матеріального  та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Акціонерного  товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Істамової Ірини Володимирівни.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного  товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Істамової Ірини Володимирівни залишити без задоволення.
Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

               Головуючий:                                              Судді: