ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5603/23 Справа № 176/2679/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,
          розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року у справі № 176/2679/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Волчек Н.Ю.), - 

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2010 року в сумі 29750 грн. 44 коп., з яких: 15831 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом; 12026 грн. 22 коп.. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1392 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 , звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.03.2010 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. 
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 25.11.2015 року має заборгованість у сумі 29750 грн. 44 коп., з яких: 15831 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом; 12026 грн. 22 коп.. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1392 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.03.2010 року у розмірі 29750 грн. 44 коп., з яких: 15 831,34 грн. - заборгованість за кредитом; 12026,22 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1392,88 грн. - штраф (процентна складова) та 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. - на відшкодування сплаченого судового збору.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Банку у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідачка ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, так як його ухвалено з порушенням норм процесуального права; неналежно дослідженні докази; неповно з`ясовані обставини справи; встановлені факти не відповідають дійсності і як наслідок ухвалено незаконне і необґрунтоване рішення. 
Крім того, відповідачка ОСОБА_1 зазначила про те, що судом першої інстанції не встановлено факт укладання відповідачкою саме кредитного договору на умовах, які викладені у позовній заяві. Відсутні докази отримання відповідачкою кредитних сум, зазначених у позовній заяві на картку, як і докази отримання відповідачкою самої картки. Умови та правила надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитної картки, на які посилається позивач як на підставу заявлених вимог не підписані відповідачкою. Банк не подав до суду доказів, що зазначені умови та правила, а також витяг з тарифів обслуговування кредитної картки були додатком до анкети-заяви, підписаної відповідачкою, тому їх не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2023 року справа була витребувана з суду першої інстанції.
19 травня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року залишено без руху з підстав несплати судового збору.
06.06.2023 року ОСОБА_1 надала до Дніпровського апеляційного суду квитанцію про сплату судового збору. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року. Відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі сторони отримали на свої електронні адреси 08 червня 2023 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.
21 червня 2023 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Банк просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Як вбачається з ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 29750,44 грн., тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції посилався на те, що договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат згідно Умов.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2010 року відповідачкою ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правилам надання банківських послуг (а.с.7), в якою вказано, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити зарплатну картку.
Також матеріали справи містять Тарифи по престижним картам Visa, які не містять підпису відповідачки (а.с. 8) і крім того із вказаних Тарифів не вбачається, що вони мають відношення до вказаної вище Анкети-заяви (а.с. 8 - 9).
Частиною 1 статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини 1 статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 11.03.2010 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, комісії, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами та штрафи.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 березня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 грудня 2015 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Апеляційний суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Між тим, із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.03.2010 року станом на 25.11.2015 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 за наданим кредитом погашала заборгованість за кредитом (а.с. 5 - 6).
Таким чином, апеляційний суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15831,34 грн.
В іншій частині позовних вимог позивача слід відмовити.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду першої інстанції сплачено судовий збір в розмірі 1218,00 грн. (а.с. 2), тоді відповідно до часткового задоволення позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 648,10 грн.
За подання апеляційної скарги відповідачкою ОСОБА_1 сплачено 1827,00 грн. (а.с. 116), тоді з позивача на користь відповідачки за подання апеляційної скарги підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог 972,15 грн.
А всього з позивача на користь відповідачки за подання апеляційної скарги підлягає стягненню: 972,15 грн. - 648,10 грн. = 324,05 грн. 
Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року скасувати в частині спору про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом, штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг та в частині стягнення судового збору, ухвалити в цій частині нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 12026,22 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1392,88 грн. - штрафу (процентна складова), судового збору в розмірі 1218,00 грн. відмовити.
В іншій частині рішення залишити без змін.
          Стягнути з Акціонерного товариства  комерційний банк «Приватбанк» ЄДРПОУ 14360570 на користь  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1   витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі324 (триста двадцять чотири) грн. 05 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді :