ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року	Львів	Справа № 300/4455/22 пров. № А/857/7143/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Носа С.П.,
                                                                                             Шевчук С.М.,
розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Скільський І.І.) в частині стягнення пені, ухвалене в письмовому провадженні в м.Івано-Франківськ 02 березня 2023 року у справі №300/4455/22 за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 

В С Т А Н О В И В :

02.11.2022 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , просило стягнути податковий борг на суму 352   293,70 грн. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом з 28.08.2015 (першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні) по 15.07.2019, 17.02.2020, 04.02.2020 та 07.02.2021 (день зарахування коштів) відповідачу нараховано пеню у розмірі 289 578,35 грн., за несвоєчасну сплату податкового боргу визначеного позивачем. Суд першої інстанції зазначив, що на підставі 11 абзацу пункту 52-2 10 підрозділу «Інші перехідні положення» XX розділу «Перехідні положення» ПК України (затвердженими змінами №540/ІХ від 30.03.2020 до Податкового кодексу України) «На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу», станом на момент подання позову триває дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), а тому строк давності, передбачений статтею 102 цього Кодексу щодо стягнення податкового боргу зупиняється та до спірних відносин не застосовується. Суд першої інстанції вказав, що доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідачем суду не надано. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 352 293,70 грн., є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що першим робочим днем для сплати зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні №0001291702 від 31.01.2014, є 30.07.2015. Скаржник вказує, що сплата грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні №0001291702 від 31.01.2014, підтверджується квитанціями Ощадбанку від 15.07.2019, 16.07.2019. Скаржник зазначає, що у розрахунку пені, долученому до позовної заяви, вказано період нарахування такої з 28.08.2015 по 07.02.2021 (понад 1095 днів), що суперечить нормам податкового законодавства. Скаржник вважає, що строк нарахування пені закінчився 30.08.2018 і норми щодо періоду поширення коронавірусної хвороби застосуванню не підлягають з огляду на дію закону в часі. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що до позовної заяви долучено розрахунок пені по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, де зазначено: дата сплати, або зменшення нарахування; початок періоду нарахування пені; кінець періоду нарахування пені; сума пені. Вказано, що якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визнання боргу безнадійним. Також вказує на зупинення перебігу строків, встановлених у статті 102 ПК України в період дії карантину.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 подав до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи за 2019, 2020 та 2021 роки. 
Згідно з декларацією за 2019 рік сплаті до бюджету підлягає податок на доходи фізичних осіб в розмірі 4 424,25 грн., проте у зв`язку з частковою сплатою грошового зобов`язання в розмірі 267,68 грн., до стягнення підлягає 4156,57 грн. 
Відповідно до поданої декларації за 2020 рік сплаті до бюджету підлягає податок на доходи фізичних осіб в розмірі 5 796,25 грн., та військовий збір в розмірі 483,02 грн., проте у зв`язку з частковою сплатою військового збору в розмірі 302,05 грн., до стягнення підлягає 180,97 грн.
Згідно з поданою декларацією за 2021 рік сплаті до бюджету підлягає податок на доходи фізичних осіб в розмірі 6 483,75 грн., та військовий збір в розмірі 540,31 грн.
Таким чином, несплачена сума самостійно визначених ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб складає 16 436,57 грн., та військового збору 721,28 грн. 
Окрім того, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області сформовано та направлено ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 23.10.2020 за №0002055533 згідно з яким позивачу нараховано штрафні санкції за порушення строку сплати грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 45 557,50 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення отримане ОСОБА_1 31.10.2020 (а.с.18-19).
Також, на борг минулих років контролюючий орган нарахував пеню в розмірі             289 578,35 грн.
Оскільки податковий борг в розмірі 352   293,70 грн. ОСОБА_1 самостійно не сплатив, ГУ ДПС в Івано-Франківській області звернулось в суд про стягнення такого.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктами 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідач не заперечує несплачені суми самостійно визначених податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також нараховані суми штрафних санкцій за порушення строку сплати грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та набуття такими статусу узгоджених, однак не погоджується з нарахованою контролюючим органом пенею.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Контролюючий орган зазначає, що пеня нарахована на борг минулих років, з урахуванням Закону України щодо періоду поширення коронавірусної хвороби.
Як вбачається з долученого до матеріалів справи витягу з ІКП по платежах (з Автоматизованої інформаційної системи ДПС України «Податковий блок») з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, пеня нараховувалась на суми податкового повідомлення-рішення №0001291702 від 31.01.2014.
Згідно з підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України, на час винесення вказаного податкового повідомлення-рішення, пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
Граматичний (лексичний) і логічний аналізи підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України у вказаній редакції дають підстави для висновку, що законодавець пов`язує момент початку нарахування пені із закінченням граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного Податковим кодексом України.
При цьому, слід зазначити, що пеня на підставі пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України нараховується в обов`язковому порядку в силу вимог Податкового кодексу України, і не обумовлюється прийняттям контролюючим органом жодних додаткових рішень. Однак, момент виникнення обов`язку платника податків з її сплати нерозривно пов`язаний з моментом виникнення обов`язку зі сплати визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання (зокрема його узгодження), розмір якого і є базою для розрахунку пені.
Судом першої інстанції встановлено, що податковим повідомленням-рішенням №0001291702 від 31.01.2014 відповідачу донараховано 257 366,97 грн. грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, з яких: 205 893,57 грн. - за основним платежем та 51 473,40 грн. - штрафними санкціями.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.04.2014 у справі №809/569/14 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0001291702 від 31.01.2014, в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Ця постанова набрала законної сили відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015. 
Відповідно до підпункту 54.3.5 пункту 54.3 статті 53 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України).
Таким чином, з 29.07.2015 грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від №0001291702 від 31.01.2014, набуло статусу узгодженого, а у платника податків виник обов`язок самостійно погасити узгоджену суму, а також штрафні санкції за їх наявності, протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Тому з нарахування пені у цьому випадку мало розпочинатися з 08.08.2015.
Окрім того, відповідач здійснив сплату грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від №0001291702 від 31.01.2014, відповідно до квитанцій Ощадбанку №328.38.2/30540408 від 15.07.2019 та №35.38.1/30544684 від 16.07.2019.
Згідно з підпунктом 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК України, в редакції чинній на час здійснення відповідної сплати, нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.
У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.
Відповідно до долученого до матеріалів справи розрахунку пені початок періоду нарахування пені – 28.08.2015, кінець періоду нарахування пені – 07.02.2021, 04.02.2020, 17.02.2020, 15.07.2019.
Оскільки розмір нарахованої пені безпосередньо залежить як від періоду нарахування такої, так і від часткового погашення податкового боргу, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що з наданого позивачем розрахунку пені не можливо встановити врахування контролюючим органом сплати відповідачем грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від №0001291702 від 31.01.2014, відповідно до квитанцій Ощадбанку №328.38.2/30540408 від 15.07.2019 та №35.38.1/30544684 від 16.07.2019, що мало вплив як на суму нарахованої пені, так і на відповідні періоди нарахування.
Окрім того, виставлена відповідачу податкова вимога від 28.08.2015 №7387-25 на суму податкового боргу станом на 27.08.2015 включає 45691,75 грн. пені з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, однак у наданому позивачем розрахунку така не простежується, а у витязі з ІКП по платежах (з Автоматизованої інформаційної системи ДПС України «Податковий блок») з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, відображено дані з 16.07.2019.
В межах вказаного спору перевірці підлягають обставини щодо наявності податкового боргу за стягненням якого звернувся контролюючий орган. Саме під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу підлягають з`ясуванню і підстави його виникнення: наявність податкових повідомлень-рішень, чинних на час звернення з позовом про стягнення боргу; самостійно визначені суми податкового зобов`язання, тощо.
При цьому, необхідним є встановлення як факту самостійно визначення сум податкових зобов`язань, а, отже, конкретної календарної дати їх узгодження та своєчасної несплати, так і факту вручення/невручення податкової вимоги про сплату податкового боргу, адже з врученням податкової вимоги закон пов`язує право контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з аналізу положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду вбачається, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу державної влади. Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.
Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 2 статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, тоді як саме до компетенції контролюючого органу віднесено обчислення суми пені за податковим зобов`язанням.
Таким чином, суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, однак не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. 
При цьому наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.
Аналіз вимог чинного законодавства та встановлених обставин у справі, враховуючи подані сторонами документи, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку про необґрунтованість позивної вимоги про стягнення з відповідача податкового боргу в частині 289578,35 грн. пені, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати.
Згідно з частиною статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
Щодо судових витрат, то відповідно до положень статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області сплачений позивачем судовий збір пропорційно то задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі №300/4455/22 скасувати в частині задоволення позовних вимог Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про стягнення податкового боргу в частині пені та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_1 289 578,35 грн. пені.
В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі №300/4455/22 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (місце знаходження: вул.Незалежності, 20, м.Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ ВП 43968084) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6515 грн (шість тисяч п`ятсот п`ятнадцять гривень п`ятдесят одну копійку) 51 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до платіжної інструкції №0.0.2956699055.1 від 19.04.2023.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук